Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

David Pečírka

Dobrodružství

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Dobrodružství

David Pečírka

Zveřejněno se souhlasem internetového magazínu Amberzine

http://amber.zine.cz

Den první

Gwen byl jen docela prostý Uru, ale každý věděl, že i ten nejhorší Uru je podstatně dokonalejší než obyčejný člověk. Nikdo však nedokázal odlišit Ura od normálního člověka. Alespoň ne na první pohled. Urové sami totiž nemají zájem na tom, aby je někdo poznal. Jsou tak inteligentní, že své nadpřirozené schopnosti a neuvěřitelnou duševní sílu dokáží před zraky nezasvěcených hravě skrýt.

Gwen se po dvou letech vracel do svého rodného města Potomaku. Dlouhou dobu odloučení trávil ve skalním klášteře Oron s jinými Ury a studoval tam moudrost praotce Kraina. Toto studium je velmi náročné a ne všichni Urové jsou schopni ho dokončit. A navíc ta závěrečná zkouška. Každý Uru absolvent se musí utkat v podzemí Křišťálové sluje s Kolomaxem, bájným stodvanáctihlavým netvorem. Urové mu přezdívají mnohoruký. Gwen se s ním utkal velmi statečně a nenechal se zmást ani tím nejzákeřnějším trikem, který Kolomax zdědil od svých prapředků. Ano - obávaný tanec Vratmo, při kterém Kolomax skáče kolem oběti na své jediné noze se čtyřmi koleny a zlověstně mává jedinou rukou bez lokte. Každé jeho oko při tomto tanci vyzařuje téměř smrtící paprsek Jaton, který se postupně odráží z jednoho oka do druhého, až to poslední vyzáří dvěstědvacetčtyřikrát zesílený Jaton na svou oběť a tím ji usmrtí. Gwen si poradil i s ním. Posvátnou dýkou Altou přeťal Kolomaxovo centrum života, a pak se téměř akrobaticky vyhnul proudu jeho živoucí tekutiny. Kolomax se stáhl zpět do hlubin země, aby se vyléčil a načerpal sílu na dalšího vetřelece.

Gwen ve stříbrném transportoflitu prosvištěl branou Potomaku a bez váháni zamířil k rodnému domu. Velmi se těšil na své rodiče Pata a Matu. Oni byli jedinými lidmi, před kterými nemusel skrývat, že je Uru. Věděl, že jsou na to hrdí, ale že jsou stateční a nikomu to neprozradí. Srdce mu poskočilo, když uslyšel fonoakustický zvuk domovního zvonku. Silová pole rychle rozpoznala jeho identifikační placičku a inteligentní senzomotorické servomotory otevřely vstupní senzovrata: Gwen byl zase doma.

Když šel třetím vstupním koridorem za matkou Matou do kuchyně, bylo mu podezřelé, že se po celém bytě potlouká spousta neznámých lidí. Snažil se sice telepaticky napojit na jejich mozkové linky, ale vždy narazil jen na hlušinu. Nic mu nebylo jasné.

"Matko," oslovil svou slzící matku Gwen,"co jsou zač ti podivní lidé všude kolem nás?"

"Svět je krutý, synáčku, je plný podivných lidí. Na to si zvykneš."

"Ale to já vím, myslel jsem však ty v našem bytě"

"Dokrájej mi, prosím, tu cibuli, drahý Gwene, abych ti mohla všechno popořádku vysvětlit."

"Dobře matko, dokrájím," řekl slzící Gwen.

"Byl jsi dlouho pryč, tak asi nevíš, že starý kníže Telur zemřel za velmi podivných okolností. Vyvstala otázka, kdo převezme vládu z jeho mrtvých rukou. Tvůj otec Pata se stal tím vyvoleným. Ale neboj se, nikdo neví, že jsi Uru."

"Tak Pata je knížetem, to je mi ale krásné překvapení," zavřískal radostně Gwen a vrhl se do antigravitační podušky u sporáku. Chvíli se tam jen tak líně rozvaloval, když v tom opět zazněl zvonek. Matka běžela otevřít. Za chvíli se spolu s ní objevila v kuchyni Letra, ta malá holčička, se kterou si Gwen hrával, ještě když byla děcko. Gwen nemohl uvěřit vlastním očím. Letra dospěla v krásnou mladou dívku, kterou nedokázal přirovnat k ničemu z tohoto ani jiného světa, snad jen ke květu lotosu něžně se houpajícím na hladině lesní neposkvrněné studánky za krásného letního dne provoněného slunečními paprsky.

"Letra potřebuje pomoci s opravou jejich katu, viď, že jí pomůžeš, Gwene."

"Ale.e sij..jistě." Zakoktal zkoprnělý Gwen ajeho mohutná stehenní muskulatura ho vyzvedla do vzpřímené polohy.

"Pojď se mnou, Gwene," šeptla něžně Letra a zamířila dlouhým koridorem ke dveřím. Gwen ji zaslepeně následoval. Začal tušit, že se zamiloval jako nějaký zelenáč.

Oprava katu mu zabrala jen několik krátkých minut, pak mezi jejich zraky prošlehl plamen. Nebyli schopni vyrazit ze sebe jediné slovo.

"Gwene, já..."

"Letro, já..."

Ve vzduchu zakroužily stovky žhavých polibků a sesypaly se na Letřinu tvář. Pod oběma mladými lidmi se začala podlamovat ochablá kolena. Gwen dívku zachytil svou mohutnou paží. Letra se prohnula jako luk, Gwen se k ní pomalu skláněl, když vtom jejich milostnou hru přerušil řinkot rozbitého skla a křaskání drcených cihel. Gwen ucítil náhlé bodnutí v oblasti předního mozkového laloku, a pak už nic.

* * *

* * *

Nevýslovná radost se zračila na tvářích Pata a Maty, když viděli, jak se děti vrátili živé a zdravé.

"Už jsme nevěřili, že žijete," pravil radostně Pata. "Celému městu se ulevilo, že Parchantova pevnost už neexistuje," chválila Mata svého syna.

"Ano, pevnost je zničena, ale Parchant uprchl. Musíme vám však říct ještě něco důležitého, co se stalo během krutého boje." Pronesl hrdě Gwen.

"Trochu se stydím," mluvila Letra, "ale před několika okamžiky jsem se stala ženou a snad i matkou Gwenova dítěte."

Pata i Mata propukli v slzy štěstí.

* * *