Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Charles de Coster

Sir Halewyn- O dvou hradích

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

* * *

Sir Halewyn

Zdroj: www.citanka.cz

O dvou hradích.

Sir Halewyn zpíval píseň.

A každá panna, jenžto ho slyšala, chtěla k němu.

Nuž, chci vám neničko, dobří lidé, rozpravovati historii o životu řečeného sira Halewyna a o jeho písni, jakož i o chrabré panně Majdalence.

Dva pyšní hradové bývali v hrabství flandrském. Na jednom z nich seděl sir de Heurne s paní Gondou, manželkou svou věrnou, s Antíkem Nemluvou, svým synem, s Majdalenkou, dceří svou spanilou, s pážaty, podkoními, pacholky, lidem zbrojným a s veškerou čeledí svou, z nížto najvíceji milována byla Anička, děvečka dobrého rodu a sloužící panně Majdalence.

Ze všeho, což pocházelo z práce jeho poddaných, sir de Heurne bral toliko najlepší.

A poddaní jeho o něm pravili, že jest to skutek a způsob člověka spravedlivého, bráti toliko po své potřebě, ač může zloupiti všeckno.

Na druhém hradě seděl sir Halewyn Zlý spolu s otcem svým, bratrem, mateří a sestrou svými a s veškerým nedobrým tovařišstvem svých potvorníkův od šibenice nedověšených.

Byliť to lidé škaredí, pravím vám, divocí, hovadného přirození a dobře honění v loupežích, oukladech a mordech, tak že nikterak nebylo radno, ohledovati je blíže.

O Dirkovi krkavci.

Svrchu psaný halewynový rod pocházel v přímé řadě z pokolení Dirka, prvního z Halewynů, ježto jest měl jméno Krkavec, totižto z té příčiny, že byl bituňku a lupu lačen rovně co krkavec zdechlého masa.

A též pro tu příčinu, že býval každého času připraven v šat všeckno černý, on i jeho potvorná chasa.

Kterýžto Dirk byl jest živ za časů velikých válek a bil se v boji co hrom.

Kladivem těžkým, jedinou svou zbraní, přiostřenou na jednu stranu v zobák, lámal kopí, rozbíjel oštěpy a rval brněné košile, rovně jako by jich oka byla soukenná. A nikdo nemohl se jemu postaviti. A takovou hrůzu a strach pouštěl na nepřítele, že nepřátelé jeho, vidouce přicházeti Dirka a jeho černé knechty, početné, smělé a ke všemu připravené, krákající a skřekající, měli za to, že jsou mrtvi juž před bojem.

Když pak byli nepřátelé rozprášeni a pobiti a hlavní kořist rozchvácena, z čehož Dirk byl vzal hlavní díl a nikdy nečinil dílu chudých, páni baroni a zbrojnoši ho nechávali, Dirka a jeho lid, loupiti na bojišti a odcházeli řkouce: Krkavci zbytky.

Nebylť by si nikdo troufal zůstati tu, nebo byl by býval na tu chvíli ubit a s hlavou u zadku, A Dirkův lid se vždyckny nemeškavě dal do krkavčího díla; sekalť prsty, by dobyl prstenů, anobrž též i raněným, kteřížto volali ještě o pomoc, a stínal hlavy a paže, by mohl umrlé nebožce bez nesnáze svláčeti z šatů.

Sami pak se mordovali a zbíjeli jedni druhé na těch nebožcích hubených pro brněné obojčky, pro zdraný kus řemení aneb věc ceny ještě menší.

A ostávali za časté na bitevním poli tři dni a tři noci.

Když byli všickni mrtví ouplně nazi, vložili bituňk na vozy, ježto jsou si je přivezly.

A navracovali se na Dirkovu tvrz hejsovati a hejrati. Na cestě prali a tepali poddané, brali panny a ženy, které byly drochtek líbezné, a skutkem tělesným s nimi hanebně hřešili.

Tak byli živi bojujíce, loupíce a statky odjímajíce tomu, kdož jich nemohl brániti. Nic při tom nedbajíce na Boha aniž na ďábla.

Dirk Krkavec velmi zpejchal svou silou a též i tím, že pan hrabě za mnohá jeho vítězství dal jemu halewynové zboží spolu s právem vykonávati spravedlnost soudem nižším i vyšším.

A dal sobě rejsovati a malovati krásný erb a na něm krkavce velikého černé barvy na zlatém poli s tímto heslem: Krkavci zbytky.

O siru Halewynovi i jeho způsobech i skutcích v mladenosti jeho.

Než tomuto krkavci nenarodila jsou se mláďata jemu rovná.

Neb děti jeho, a jest to případ vzáctný, byly lidé od píra a kalamáře a nic nedbaly na krásné umění válečné, zhrdajíce zbraněmi.

Kteřížto velicí písaři a kněh milovníci zbyli jsou dobré půle svých statkův, nebo každý rok jim jich některý mocný soused kus zloupil.

A zplodili jsou děti hubené, mdlé a obličejův bledých, ježto vlézaly v kouty, jakož činí filozofi a všelikeří bakaláři kakaláři, a sedíce tu na zadku žalostivě mumlaly všelikteraká lamentací a litanie.

Tak jsou tedy vyhynuli dobří oudové halewynového rodu.

Siewert Halewyn, totižto onen hovadlník potvorný, kteréhož historii vám zde chci praviti, byl rovně jako oni šeradný, mdlý a křtaltu nešvarného, též i ještě víceji nežli oni.

A rovně jako oni rád vlézal a skrejval se v kouty, vyhýbal se veselým kumpáncům, a když by koli slyšal smích, míval vztek a potil škaredý pot, nikdy nezdvíhal hlavu k nebi jakožto člověk poctivý, nébrž nepřestále se díval svým botům, bez příčiny se dával do pláče, přes tu chvíli žalostil a nikdy neměl v ničem spokojenost. Přičemž byl bojácí a krutný a měl potěšení a kratochvíl v tom, že tejral, mučil a zraňoval v letech své mladosti štěňata a koťátka, vrabce, pěnkavy, stehlíky, slavíky a všelikterá jiná drobná hovádka.

A též i když byl juž veliký, netroufal sobě jíti na vlky, jakž koli dřevce měl dobré. Ale však hned, jedno vlk padl, probodal ho sto ranami co by vzteklivý.

A tak jest žil až do let věku manželského.

Kterak sir Halewyn chtěl stav svůj v manželský proměniti a co tomu pravily paní a panny.

Tehdáž, že byl nejstarší svého rodu, bylo mu jíti na dvůr pana hraběte, by tu sobě vyvolil ženu. Než každý tu z něho měl toliko posmíšky, vida jeho ošklivost, zejména paní a panny, smějíce se mezi sebou porouhaly se jemu řkouce: "Hleďte ho sira krásného! - Co chce u dvora? Trvám, že přichází zasnoubiti sobě některou z nás za manželku! - Chce-li pak ho která za čtyři hrady, za tolikéž zemanských statků, za deset tisíc poddaných a za tolik zlata, kolik váží on sám? Žádná. - Ach nastojte: krásné dítky by spolu zplodili, budou-li nápodobny k otci! - Hoho! Viztež jeho krásné kudrny! Čert je česal hřebím!

Oupravný nos! Scvrklá slíva! A stkvoucí oči blankytně modré, obroubené znamenitou barvou črvenou! - Za jistě se nám tu dá do pláče! Toť by byla líbezná muzika!"

A sir Halewyn, slyše paní takto promlouvati, neuměl jim odtušiti jedinké slovo, nebo měl jazyk těžký od hněvu, hanby a bolesti.

Proto však předce chtěl kláti v každém turneji, než vždycky byl bit s velikou hanbou a paní, vidouce ho padati, tleštily v dlaně řkouce: "Sláva škaredovi nešvarně rostlému! - Starému krkavci chybí zobák!"

Tak jsou připodobňovaly jeho k Dirkovi, slavnému předku Halewynův, kterýž býval tak mocný a statný svého času. A takovým způsobem byv slaven po každé, sir Halewyn se vrátil na svůj hrad.

Proč sir Halewyn, když se byl vrátil z kolby, volal ďábla.

Když se poražen navracoval z třetího turneje, u zdvihutého mostu byli jeho otec, matka, bratřec a sestra.

A otec řekl:

"Ej, hleďte ho, syna mého krásného, Siewerta chabého, Siewerta schlíplého, Siewerta ubitého, kterýž se vrací z kolby s chvostem mezi nohama rovně co pes, upraný hrubou holí!"

A matka pravila:

"Jasně vidím, že pan hrabě zavěsil tobě na krk řetěz od zlata a přede všemi ti dal chválu, ježto jsi v kolbách sklál sám sebe na záda rovně tak udatně, jakož tě tomu před lety tak dobře učil pan z Beaufortu. Chvalmež za to Pána Boha! Bylť to pád vítězný!"

A sestra pravila:

A mladší bratřec pravil: