Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Václav Pravda

Rion- Rion - dobrodružství v Morini II

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Rion - Dobrodružství v Morini - II.

Václav Pravda

Zveřejněno se souhlasem internetového magazínu Amberzine

http://amber.zine.cz

Ráno, sotva začalo svítat, jsem se probral z příjemného spánku pod vyhřátou přikrývkou, ohlédl se na své dosud spící společníky, protáhl se a vstal. Poodešel jsem od doutnajícího popela a rozcvičil své svalstvo soustavou prověřených cviků, které mne naučili mniši v jednou klášteře vysoko v horách, kde jsem strávil tři roky učením. Potom jsem přihodil na uhlíky trochu suché trávy a pár větviček, až oheň znovu začal hořet. Popraskávání větví probudilo mé společníky. Nejdříve nechápavě mžourali, ale pak si vzpomněli a Katečinou tváří přelétl nádherný úsměv. Její půvabná tvář nenesla stopy místa, odkud včera tak rychle utíkala. Prohlížel jsem si ji možná trochu dlouho, protože se zarděla a její bratr se trochu zamračil. Nabídl jsem jim z koltíku silný čaj:

Vemte si, trochu vás to povzbudí. V brašně mám něco k jídlu, ale já se nebudu zdržovat a vydám se do města. Najím se tam. Musím si prohlédnout okolí obětiště a poslechnout klepy.

Nezapomeň, půjdu s tebou, přihlásil se Ondarej.

Lepší bude, když půjdeme každý sám. Teď ráno bude ještě málo lidí vědět o včerejší bitce a budeme poměrně v bezpečí. Před polednem se ale vrať sem, setkáme se a snad se dozvím něco užitečného. Obrátil jsem se k jeho sestře: Počkej na nás tady a postarej se prosím o koně, půjdeme bez nich.

Chvíli jsme ještě domlouvali podrobnosti, převlékli se a upravili svůj vzhled a pak se vydali k městu. Na kraji lesa jsme sesedli z koní, Kateka nám zamávala a odváděla je zpátky k tábořišti.

Došli jsme k bráně, nikým nepovšimnuti prošli do města a rozdělili se. Hodlal jsem hned zajít k lazebníkovi, abych shodil vousy, které mi během plavby po moři narostly a s nimiž jsem se necítil již bezpečně. Zahlédl jsem ten správný vývěsní štít a opatrně vešel dovnitř. Lazebník mne uvedl do míst-nosti a odběhl. Vybavení bylo obyčejné, ale blýskalo se čistotou. Pořádek nasvědčoval tomu, že lazebník má pečlivou ženu. Měl. A nebyla to žena, ale spíš dcera. Vyšla z další místnosti a usmála se: Posadte se prosím, otec se vrátí za chvilku.

A jaká je královna?