Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Mirek Štěpina

Usměj se Kerbere

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Usměj se Kerbere

Usměj se Kerbere

Mirek Štěpina

Zveřejněno se souhlasem internetového magazínu Amberzine

http://amber.zine.cz

Mohl to být den jako všechny ostatní. Veselý nebo smutný, nadějný či omšelý.Takový byl pro všechny. Další den. Jen pro ně ne. Dneškem totiž umírali.

Obě těla padala k zemi. Z narušených krčních tepen tryskala rudá záplava, zdobíce na své pouti bílý nábytek, který oba měli vždy tak rádi. Padali spolu do sněhobílých koberců, jenž koupili na některém bazaru, když se toulali Orientem. Stisk jejich dlaní nepovoloval, naopak sílil, jakoby v oněch posledních okamžicích bytí hledali jeden v druhém sílu přijmout smrt. Ne tu svou, té se zdaleka nebáli, ale smrt toho druhého.

Konečně se jí dočkali, věčně smutného lidského stínu. Věrné společnice, kráčející poslušně v jejich stopách s kletbou na kostěných rtech. Cítili ji, když prchali z místa na místo, když se procházeli, když se milovali. Oba věděli, že už je nikdy neopustí, ať půjdou kdekoli. Tak s tím žili a jen si přáli být spolu, až udeří. Nevydrželi by, rozplynuli by se v tom prokletém světě, kde žili jeden pro druhého.

Už ji skrze zakalené oči neviděl, pouze cítil jsoucnost jediné ženy, kterou kdy miloval, své Aury, jak jí často říkal. Pak vražebné ostří proťalo míchu a za okamžik projela dýka, vedená zkušenou bezcitnou rukou, jejím srdcem.

Byli mrtvi. Avšak ani poté nemohli vrahové roztrhnout jejich sevřené dlaně. Opustili svět, který je krutě nenáviděl.

Bezvýznamná pětice najatých hrdlořezů se vytratila, z poskvrněného bytu stejně nenápadně, jako tam i vešla. Byt osiřel a jen krví nasáklé stěny neslyšitelně zpívaly truchlivou pohřební píseň.

A nikdo neměl slyšet ponurý chorál smrti. Nikdo! tak zněl strohý příkaz objednavatele.

Přesto, jako výsměch, zpíval tlukot dvou srdcí, která v mrtvém bytě tepala dál, navzdory vrahům, navzdory smrti, navzdory všem. Nic na světě o nich nevědělo, nesmělo vědět, jinak by už také nebyla.

Batole a pes.