Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ondrej Trepáč

Ohne Xargothu

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Ohne Xargothu

Ohne Xargothu

Ondrej Trepáč

Sarandib stál na okraji terasy, ruky mal skrížené na prsiach a mlčky hľadel na mesto pod sebou. Na horiace mesto. Oranžové jazyky plameňov vystreľovali k nočnej oblohe a menili biele mesto na hromadu čiernych obhorených ruín. Boli také silné, že ich žiar cítil až sem hore.

Stál na mieste, z ktorého ešte nedávno pyšný sultán a vládca Kataranu Sulvahid hľadel na davy svojich poddaných prechádzajúcich po uliciach Xargothu. Aj teraz boli na uliciach hlavného mesta davy jeho poddaných, ale vyjúce hrôzou zo smrti, ktorá prichádzala na čepeliach mečov kanuuských vojakov, a bola rýchla a nemilosrdná, ako piesočná búrka keď sa priženie z púšte a niet pred ňou úniku.

Kanuuský kráľ urážky neodpúšťal a trestal. Tvrdo a neľútostne.

Sultán Sulvahid bol nezodpovedný hlupák, keď si myslel, že kanuuský panovník Ording ponechá jeho bezočivý list bez odpovede. Odpoveď naň prišla, ale mala úplne inú podobu, než akú si Sulvahid predstavoval. Chcel za jednu zo svojich manželiek princeznú Luned aj s jej kráľovským venom. List bol vlastne jeho žiadosťou o jej ruku, bol však napísaný takým jazykom, že kráľ sa po jeho prečítaní ocitol spola na pokraji mŕtvice a spola na pokraji amoku a okamžite dal vyslanca Bouraghiho, ktorý ho priniesol, zatknúť, posadiť do väzenia a na úsvite popraviť aj s celým jeho sprievodom. A tiež sa rozhodol drzého, namysleného sultána potrestať.

Kataran bol ešte pomerne nedávno mocnou ríšou a Sulvahid ho tak aj zdedil po svojom otcovi. Lenže za tri roky vlády sa mu podarilo vlastnú krajinu úplne zruinovať. Viedol nesmierne nákladný život, ktorý dokonale vyprázdnil štátnu pokladnicu. Aby ju znovu naplnil, zaviedol nové dane a zdvojnásobil staré. A okrem toho urobil aj čosi, čo si nedovolil nijaký jeho predok - prikázal platiť dane aj emírom! Toto všetko spôsobilo v krajine veľkú nespokojnosť. Emíri sa vzbúrili a stiahli na svoju stranu aj väčšinu vojakov sultánovej armády. Nebolo to nič ťažké, sultán im totiž nemal z čoho platiť žold. Emíri potom odtrhli svoje územia a vyhlásili na nich vlastné nezávislé štáty. Sulvahidovi tak ostalo vlastne len hlavné mesto a neveľké územie okolo neho. Jeho moc končila pár míľ na východ od Xargothu a jeho ozbrojené sily pozostávali z niekoľkých stoviek palácových strážcov, jedného bataliónu obrancov prístavnej pevnosti a dvoch bataliónov mestskej posádky.

Ale ani toto všetko ho nezmenilo. Ďalej vládol tak, ako začal. Bol poživačný, namyslený a rozmaznaný zároveň. Svojich radcov nepočúval, robil si čo chcel. A vtedy sa v jeho pomätenom mozgu zrodil nápad, ako prísť k peniazom - prinesie mu ich jeho nevesta. Nechal si zostaviť zoznam slobodných kráľovských dcér z celého známeho sveta a rozhodol sa pre najmladšiu dcéru kanuuského kráľa. Vlastnoručne potom napísal list, v ktorom mu nariadil, aby sa princezná dostavila do jeho paláca aj s bohatými darmi a venom v zlate.

" Sultánove manželky a súložnice?" - opýtal sa Sarandib princeznej hoci dobre vedel, komu mŕtve hlavy patrili.

Sarandib hlavy spočítal a potom prekvapene zdvihol obočie.

" Bolo ich trinásť? Jedna chýba!"

" Aké šľachetné!"

" Netárajte mi tu o šľachetnosti, plukovník..."

" Ale ona nemá kam ísť!" - vyhlásila ostro Servetta.

K O N I E C