Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Jiří Hons

Bastyho přelud

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Bastyho přelud

Bastyho přelud

Jiří Hons

Starý oprýskaný teréňák Woodmaster se zakvílením pneumatik zatočil za roh a pravým bokem nabral řadu plastových popelnic tak šikovně, že napůl staženým okénkem dovnitř vletěla pomuchlaná plechovka od piva a usadila se mi na klíně. Vzal jsem ji štítivě mezi dva prsty a opatrně vyhodil ven, tak, aby na mě nevytekla ani kapka z jejího případného obsahu.

"Řídíš jako prase," řekl jsem. Myška, natahující krk, aby alespoň trochu obstojně viděl přes mohutné okruží volantu na cestu, se hihňavě zasmál. "Klídek," zapištěl vysokým hláskem.

"Všechno mám pod kontrolou."

"No to doufám."

Dotkl jsem se pravého boku a pohmatem přes bundu jsem se ujistil, že má sedm dvaašedesátka je na správném místě. Věděl jsem sice, že Myška všechny zákazníky předem prověřuje, než se odhodlá se mnou za nimi zajet, ale náhoda je blbec, jak jsem docela nedávno zjistil na vlastní kůži. Jeden pošuk se rozhodl že nás naloží do svého auťáku, odveze na policejní stanici a shrábne tučnou odměnu, která je na nás vypsaná. Šel na to od lesa - párkrát jsme spolu uzavřeli obchod, všechno v pohodě a pak najednou vytáhl pistoli a hybaj do auta, jedeme za bengama. Nebýt Myšky, který mu za jízdy ve chvíli nepozornosti vykroutil bouchačku z ruky a vyhodil ji z okna, už bychom se dávno houpali na šibenici. Dostal při tom kulku do stehna a já jsem si to s naším drahým zákazníkem rozdal na nože po námořnicku - kdo první umře, prohrál. Prohrál on, ale o fous. Kdyby uměl zacházet s nožem jen o trochu líp, nebo měl lepší technologii než já, kdoví. Měl jsem víc štěstí než rozumu a Myška taky, jestli se ovšem při průstřelu stehna dá vůbec o štěstí mluvit.

Na obrazovce v palubní desce Woodmasteru se objevil záběr na několik vyhořelých policejních dodávek, rozstřílených nejspíš nějakým starším typem velkorážové ruční tarasnice, jak jsem si stačil všimnout. Rakety z moderních typů nedělají tak velké díry při vstřelu a explodují buď téměř jen dopředu, nebo naopak hlavně do stran - záleží na tom, jestli jsou určeny k probíjení pancéřování a vyřazení vozidla z provozu, nebo spíš ke zničení posádky. Zkrátka a dobře, zásah s nimi je čistý - a to zásahy policejních aut rozhodně nebyly. Práce nepříliš profesionálního pouličního gangu, pomyslel jsem si. Práce chlápků, kteří nemají styl, prostě rozstřílejí na co přijdou.

Chtěl jsem se dozvědět, o co vlastně jde a hmátl po černém knoflíku s inverzním nápisem sound. Nic se nestalo, samozřejmě. Zapomněl jsem, že nám včera kdovíproč odešla veškerá zvuková aparatura auťáku a Myška ji ještě nedal dohromady, i když se v elektronice rozhodně vyznal. Včera ale měl co dělat s nabouráváním se do centrálních registrů Města a prověřováním našich dnešních zákazníků.

Znovu jsem se zahleděl ven a zjistil, že Myška se opět chystá ostře říznout zatáčku. Polohlasně jsem zaklel a stačil vytáhnout okénko nahoru dřív, než jsme vletěli do obrovské louže hnědavě kalné vody. Špinavá břečka se rozstříkla po popraskaném čelním skle (i tvrzené sklo vyztužené bezpečnostními fóliemi při zásahu lehkým kulometem popraská) a samozřejmě i přes okénko na mé straně vozu. Málem jsem měl všechen ten sajrajt v obličeji... Vyčítavě jsem se podíval na Myšku, urputně zápasícího s volantem a navrhl mu zpomalit a zapnout stěrače, protože čelním sklem bylo vidět asi jako skrz sklenici whisky. Nejspíš jsem urazil jeho hrdost na vlastní řidičské umění, protože mi neodpověděl a trucovitě si nasadil i-brýle. Přes jejich leskle černé plochy jsem neměl šanci poznat, jestli se dívá na svět naštvaně nebo ne, tak jsem jenom zavrtěl hlavou a nasadil si je taky. Docela rád vidím, do čeho jedu, když už se někam řítím.

Náš Woodmaster se přiblížil k rozlehlé budově dávno opuštěného skladiště a Myška zpomalil. "To je ono," kývl hlavou směrem ke skladišti. "Kdysi tady měla Lunární dopravní společnost překladiště zboží, ale už nejmíň deset let je celej areál určenej k demolici. Objedeme to celý pomalu dokola a pak jdeme dovnitř, připrav se."

Odhrnul jsem cíp své kožené bundy a tasil pistoli. Kdysi jsem ji koupil za pár šupů a za pomoci technologií, se kterými spolu s Myškou ilegálně kšeftujeme, ji upravil tak, aby odpovídala mým představám o ideální krátké palné zbrani. Původně jednočinné bicí ústrojí jsem vyměnil za dvojčinné a hlaveň byla zpevněna jemným vnitřním a masivním vnějším nástřikem hybridního metaloplastiku kombinovaného s keramolaminátem. To proto, že si sám laboruji náboje na vyšší výkonnostní faktor a bál jsem se, aby původní hlaveň zvýšené hodnoty tlaku žhavých plynů vydržela. Náboje ráže sedm dvaašedesát mají vysoký výkon sice už samy o sobě, ale po zvýšení množství prachu v nábojnici, samozřejmě taky zpevněné a nástřiku špiček střel stejným materiálem, jakým jsem vylepšil hlaveň, pro mě neprůstřelné vesty už nepředstavovaly žádnou překážku, ani ty nejmodernější, vybavené keramickými pláty a metaloplastickými výztužemi. Jednou jsem zkoušel účinnost své sedm dvaašedesátky na prefabrikátové příčce - a střely prošly skrz ni a zachytila je až další, vzdálená od té první celých padesát metrů. Na pistoli hodně slušný výkon. Když k tomu přidáte dvouřadový prodloužený zásobník s kapacitou dvacet pět nábojů místo původního jednořadého na osm a laserový zaměřovač, dostanete přesný a extrémně výkonný ruční kanón. Dostanete tak přesně to, co při své práci velmi často potřebuji.

"Jdeme?," zeptal se Myška.

*

2 1