Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ondrej Trepáč

Návrat krvavých psov 1

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Návrat krvavých psov 1

Ondrej Trepáč

Odokerianská armáda vtrhla do Kanu v podstate nečakane. Veliteľ Tajnej služby síce upozornil kráľa na isté znepokujujúce signály prichádzajúce spoza severovýchodných hraníc, ba aj na priamu hrozbu útoku, ale kráľ ho odkázal na akési staré spojenecké zmluvy s Odokeriou a vyhlásil, že táto krajina nemá na to, aby postavila a vyzbrojila armádu dostatočnú na útok proti niektorému zo svojich susedov. Svoj omyl priznal už čoskoro.

Začalo to vlastne tým, že kanuuskí agenti v Odokerii sa odmlčali. Posledné správy, ktoré od nich prišli hovorili o mimoriadnom vzraste akéhosi nového náboženského kultu Jediného boha, ktorý sa v Odokerii stal štátnym náboženstvom. Odokerčania odvrhli svojich starých bohov, ktorých uctievali po stáročia a začali sa klaňať akémusi novému. Podrobnosti v správach neboli, ale Veliteľ dal agentom pokyn, aby ich zistili. A vtedy sa muselo niečo stať, pretože všetci agenti do jedného prestali posielať správy. Poslal do Odokerie ďalších, ale ani tí sa nikdy neozvali ani sa nevrátili. To Veliteľa znepokojilo natoľko, že oznámil svoje obavy kráľovi. Žiaľ, nestretol sa s pochopením.

Zato posádky pevností na severovýchode Kanu sa stretli s dvestotisícovou, slušne vyzbrojenou armádou, ktorá bola ako príval a ničila všetko, čo jej stálo v ceste. Pohraničné pevnosti zakrátko padli, neboli zásobené ani prispôsobené na dlhšie obliehanie, pretože s ním ani nikto nerátal. Odokerčania neboli považovaní za hrozbu. Nikdy predtým Kanu nenapadli ani s ňou nemali nijaké politické či územné spory. Žili izolovane vo svojej nie príliš bohatej krajine a s Kanu vlastne už dlhé desaťročia neudržiavali nijaké vzťahy. O to prekvapujúcejší bol ich útok.

Hraničiari boli síce tvrdí, v bojoch s Morgonmi či tarollskými škratmi zocelení chlapi, ale proti takej presile nemali šancu. Padli všetci do jedného, ale neustúpili a nekapitulovali. A aspoň na pár dní nepriateľa zdržali a umožnili tak generálovi Vladikanovi, vojenskému veliteľovi severovýchodného dištriktu zošikovať svoju armádu. Mal k dispozícii len štyridsaťtisíc mužov, no i tak sa odvážne pustil do boja. To však ešte nevedel, koho má v skutočnosti proti sebe.

Kanuuskí železní jazdci drvili odokerianských mužíkov, ako keď kamenec drví nezrelé obilie a keby nedal veliteľ inváznej armády povel na ústup, boli by ich možno pobili všetkých. Tí muži pre nich neboli dôstojnými protivníkmi. Keď bojová vrava utíchla a kanuuskí jazdci sa stiahli späť do bezpečia svojej vozovej hradby, ostalo na bojisku ležať vyše tridsaťtisíc mŕtvych útočníkov. Straty kanuuskej armády sa obmedzili na dve tisícky mŕtvych či zranených.

" To je mi jasné pane! Ale biskup teraz v tábore nie je."

" Čo vás do toho?"

(pokračovanie nabudúce)