Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Ondrej Trepáč

Prísaha života

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Prísaha života

Ondrej Trepáč

Zadunenie a záblesk teleportu vytrhlo Sarandiba zo zamyslenia. Očakával ich, ale nie tak skoro. Chlapci sa teda poriadne poponáhľali. Otvoril dvere na teleportačnej miestnosti a nazrel dnu. Tak ako predpokladal, uvidel troch svojich mužov v čiernych burnusoch a čarodejníka Melanthia, ktorý sa od vojakov líšil len tým, že nemal zbraň. Zato jeho muži boli ozbrojení až po zuby. Ale pri ceste do neznámeho, navyše nepriateľského prostredia to bola jednoducho nutnosť.

Piatym človekom v miestnosti bola mladá žena. Mohla mať takých dvadsaťpäť možno tridsať rokov. Bola oblečená do obyčajných šiat z hrubého hnedého plátna, aké nosia kerkoranské sedliačky. Dlhé čierne vlasy mala špinavé a zlepené, tvár a ruky umazané od sadzí a celá sa chvela. Vystrašene sa rozhliadala po miestnosti držiac sa pevne ramena jedného z vojakov.

Sarandib aj vojaci však vedeli, že táto žena nie je nijaká kerkoranská sedliačka. Kvôli takej by nemerali cestu do tisíce míľ vzdialenej krajiny.

" To je ona?" - opýtal sa sucho, hoci vedel, že jeho otázka je celkom zbytočná.

" Áno, pane!" - odvetil jeden z vojakov - " Už nás čakali. Rezident ukryl dievča na jednom statku akože tam robí slúžku. Majiteľ statku je jeho človek. Pulzačný kameň aktivoval v jednej šope. Dievča sa síce zdráhalo, ale potom pochopilo, že mu nechceme ublížiť."

" Dobre! V poriadku. Neskôr mi napíšete hlásenie. Teraz ju odveďte, Servetta sa o ňu postará. V týchto handrách ju pred Veliteľa ani nepustím."

" Choďte a oznámte Veliteľovi, že je tu!"

Vojak len prikývol a mlčky opustil budovu. Na dvore ho čakal osedlaný kôň...

" No, to už vyzerá lepšie! Ďakujem, seržantka. Nie sú to náhodou šaty mojej ženy?"

" Veliteľ je tu!"

K O N I E C