Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Jiří W. Procházka

Jackův konvoj

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Jackův konvoj

Jackův konvoj

Jiří W. Procházka

Zveřejněno se souhlasem českého magazínu o sci-fi a fantasy Ikarie

http://www.ikarie.cz

...a nebyla to pouť lecjaká. Slovy reverenda Thomase šlo o přemístění celé jedné sféry Božího Světa. Protože jak jinak lze výstižněji nazvati tisíce gigantických mezihvězdných korábů, přesunujících se neznámými prostory Všehomíra, a ve svých polirunových vnitřnostech ukrývající všechno bohatství Sluneční soustavy, které si sebou lidé vzali, než se jejich domovy ztratily v apokalyptických plamenech mateřské hvězdy.

* * *

Kapitola první

Smrt lodivoda

"Jacku! Máš poslední možnost! Pokud ještě teď změníš kurs, mineš Pavučinu v bezpečné vzdálenosti a..."

"Lodivode Tuckere, nebudu opakovat slova plukovníka Bradleyho. Tohle berte jako přímý rozkaz nejvyššího velitele Císařského loďstva - ihned změňte kurs," přerušil podsaditého plukovníka Transom. Obrazovka monitoru však byla stále neutrálně šedá a jenom občas přes ni přelétly signály ostatních lodí, které spojovací kyberoid okamžitě odfiltroval - a snažil se navázat spojení s ukořistěnou transportní lodí. Stále marně.

"Kolik času ještě zbývá?" zeptal se kontradmirál Transom a pravou rukou si přejel po dokonale oholené, hubené tváři.

"Podle majáků se už nachází v přímém vlivu Pavučiny. Jestliže by ale ještě teď provedl prudký obrat, odrazil by se bočně od jejího pole, a pokud by to plášť wé sedmičky vydržel, setrvačností by se dostal až do bezpečného vnitřního pásma Konvoje."

"Co stíhači?"

"Odmítli na Tuckera střílet."

"Po návratu je ihned postavte před vojenský soud. Všechny."

"Ano, pane," zavrtěl se Bradley. "Ano... Jak si přejete."

"Přejete?! A kdybych si to náhodou nepřál - tak co?! Co to je za odpověď, plukovníku? Snad máme na starost bezpečnost dvanácti miliard lidí! My nejsme Armáda spásy! My jsme svrchovaná elitní jednotka Jeho císařské výsosti - a jako taková máme i své řády a zákony! A to velice přísné řády a zákony! Jestliže si váš lodivod dovolí ukrást stíhací letoun, ukořistit transportní loď se sedmi milióny tun bioplazmy, paralyzovanou posádku vystřelit v kapslích do vesmíru - potom se pokusí o nesmyslnou dezerci... A vy mi na to řeknete: 'Jak si přejete'?! Za hodinu se hlaste k raportu!" Kontradmirál dokřičel, a znaveně si přejel hřbetem ruky vrásčité čelo. Tohle mu ještě scházelo. Teď bude muset potrestat i Bradleyho; poctivého, starého bojovníka - a přítele. A to už vůbec nemluvě o Tuckerovi, proslulém veteránovi z proximské války. Za dezerci jistě dostane kulku, či paprsek, nebo čím se to vlastně popravuje. Transom letmo pohlédl na zaraženého Bradleyho, a co možná nejsmířlivějším tónem se zeptal:

"A co kybernátoři, spojili jste se s nimi?"

Bradley jenom mlčky kývl mohutnou hlavou k obrazovce Bejbyho a postavil se k veliteli zády. Býčí šíji měl porostlou šedivými chloupky, které přecházely v krátce sestřižené vlasy. Na stranách hlavy trčely silné, odstálé ušní boltce a v zátylku zářil zadní blok kybernetické Krysy. Kontradmirál pochopitelně věděl, že Bradley je neustále napojený na Systém, ale otázka v současné situaci byla míněna jako znovunavázání kontaktu. "Tady Bradley," tiše pronesl plukovník. "Potřebuji opět mluvit se Sverrem."

Z obrazovky se trojrozměrně vypoulil obličej stařičkého Eskymáka. Bystré, modrošedé oči se ztrácely v hlubokých údolích vrásek a široká ústa s bledými, úzkými rty se skoro ani nehýbala, když Sverre sděloval:

"Bradley, říkal jsem vám, že v této fázi nic nezmůžeme. Ani Bejby, ani já, ani žádný z mých lidí. A i kdybychom mohli ovlivnit Tuckerovo jednání, nebylo by to z hlediska Systémového Desatera vhodné - protože ten lodivod je součástí Systému."

"Ano, Sverre, já vím. Ale vyskytly se nějaké problémy..."

"To já jsem vás chtěl kontaktovat," vstoupil do dialogu Transom a zadíval se na vrásčitou tvář. Ano, je to on. Kybernátor, označovaný titulem První. I s tím velkým písmenem. Jakkoliv si Transom, ostatně jako většina lidské populace, uvědomoval nezbytnost existence Systému - a kybernátorů, stejně se při přímém kontaktu s nimi nemohl zbavit nepříjemného pocitu jakési rasové, či snad přímo druhové odlišnosti. I Bradley patřil k této kybernetické sortě. Byl to klasicky vzdělaný hard-runner, specialista na inteligentní zbrojní systémy, ale ačkoliv byl z větší části kyborg, byl nějak více člověkem. Avšak stařičký, amulety ověšený Eskymák, to už byl někdo jiný. To už byl zosobněný Systém...

"Chtěl jsem se zeptat, jak to, že naše binární systémy nejsou schopné paralyzovat pohonné ústrojí wé sedmičky?"

Sverreho tvář se vychýlila z pole obrazovky ještě více a rty skoro bez hnutí zašeptaly: "My nemáme binární systémy. Existuje jen jeden Systém...!"

"Proboha!" procedil mezi stisknutými zuby kontradmirál. "Tak proč náš jeden Systém není schopný ovládnout tak primitivní kybernetický organismus, jakým je transportní loď?!"

"Kolik teď zbývá času?"

Dvanáct vteřin.