Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Petr Schink

Memy - Nakažlivé informace

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Memy - Nakažlivé informace

Memy - Nakažlivé informace

Petr Schink

Bakalářská diplomová práce

Obor: Knihovnictví

Vedoucí práce: PhDr. Milan Sobotík

Opava 2002

ÚVOD

Dnešní svět se více než kdy jindy, ačkoli tento pocit je asi vlastní každé generaci, může jevit jako zmatený, chaotický shluk otázek bez odpovědí, v němž přežívají jen ti nejsilnější či nejbezohlednější. Nebo nejinformovanější.

Nové objevy na poli informačních technologií, v oblasti neurobiologie, genetiky i kulturně sociálních vztahů nám však kladou zdánlivě absurdní otázku otřásající zažitými jistotami: Vládneme my informacemi nebo je tomu naopak?

Předkládaná práce, vycházející z teorie, jež se dá stručně shrnout pod pojem "infekční informace" (jinak řečeno memy), se na tuto nelehkou otázku snaží najít odpověď. Ta ovšem už ze samotné podstaty mlhavého pojmu informace nemůže být jednoznačná.

Pokusil jsem se zkompilovat základní východiska relativně mladé a rozvíjející se vědní disciplíny memetiky a získané poznatky zapracovat do novověké pansofie - Teorie chaosu. Zde jsem vycházel hlavně z inspirující práce Stanislava Lema, jehož Suma Technologiae zůstává, i přes své stáří, otevřenou studnicí inovativních nápadů. Ačkoli kombinace obou teorií nevycházejí z žádné určité práce a jde o (existuje-li vůbec něco podobného) původní nápad, nebyl jsem příliš překvapen, když jsem v průběhu psaní narazil na několik článků s podobným zaměřením. Věda se v kruhu vrací ke svým filosofickým počátkům a s pokorou uznává, že vše souvisí se vším.

Poprvé jsem se s pojmem mem setkal asi před třemi lety, když jsem zcela náhodou dostal jako zadání seminární práce u pana profesora Cejpka téma: "Memy a jejich společenské důsledky". V té době jsem, přiznávám, neměl ani potuchy, oč se vlastně jedná a záhadné slovo mem marně hledal ve slovníku cizích slov. Nebyl jsem ostatně sám - materiálů v češtině bylo pomálu, a tak jsem vycházel jen z několika internetových článečků. S odstupem času však musím uznat, že jsem měl při vybírání námětu výjimečně šťastnou ruku a rád bych panu profesorovi dodatečně poděkoval. Od té doby jsem se snažil sledovat dostupné prameny o memetice i příbuzných oborech a mé studium nakonec vyústilo v tuto práci. Snad i ona přispěje příslovečnou troškou do mlýna k zaplnění informačního vakua, které dodnes kolem tématu panuje.

Memetika si jistě ještě musí hledat své místo v systému věd a nutno přiznat, že některými vědeckými kapacitami jako věda v pravém slova smyslu zatím brána není. "Zásluhu" na tomto stavu snad má i její značně živelný vývoj, který probíhá - jak jinak - memeticky, čili infekčně. Memy nových idejí i samotná terminologie prodělávají zatěžkávací zkoušku životaschopnosti, a pokud se jim nedaří uchytit se, "uhynou".

Ačkoli se tedy memetice ještě nepodařilo novými myšlenkami úspěšně nakazit všechny odborníky pohybující se na příbuzných vědeckých polích, je tomu tak spíše proto, že mnozí z nich prošli silnou očkovací kůrou rigidního myšlení a zažitých, "nezpochybnitelných" teorií.

Snad se mi v této, rozsahem nevelké, práci podaří úspěšně infikovat alespoň několik nových

1. Vznik a historie memetiky

1.1) Sobecký gen

Abychom dokázali objasnit pojem memu, který se ve své podstatě dotýká psychologické roviny lidského bytí, musíme začít poněkud obšírněji, a to od darwinistické evoluční teorie a genetiky. Přesně těmito tématy se totiž ve své knize Sobecký gen zabýval roku 1976 britský biolog a tvůrce memetické teorie Richard Dawkins.

Ve svém - v tehdejší době revolučním a dodnes ne zcela přijatém - díle se pokouší rozkrýt základní principy vývoje života a vysvětlit některé zdánlivě nesmyslné aspekty chování živočichů. Velice zjednodušeně by se dalo říci, že za primární podmínku vývoje považuje sobeckost, avizovanou už v titulu jeho díla. Přesněji řečeno evoluční tlak na vývoj co možná nejschopnějšího stroje na přežití. Takovýto tvor by měl totiž ve vlastním zájmu jít za jediným cílem - přežitím a rozmnožením - takříkajíc přes mrtvoly.

Bylo by ovšem velice snadné najít ve světě přírody vhodný příklad. Jako ilustrace nám může posloužit agrese skupinově hnízdících racků chechtavých, kteří v nestřeženém okamžiku požírají mláďata z vedlejšího hnízda, aby tak zajistili dostatek energie pro sebe a své potomstvo. Dalším příkladem jsou třeba lví samci, zabíjející bez skrupulí cizí mláďata, čímž pro sebe získají sexuální partnerku.

To je ovšem zjednodušený pohled, který se opírá o jednu z evolučních teorií nazvanou poněkud emotivně "Příroda s krvavými drápy". Podobné jednání je sice z hlediska živočicha jako jedince bezesporu krátkodobě výhodné, už méně by se však osvědčilo, kdyby tuto taktiku hry využívali všichni. Výsledkem by byla biologická katastrofa končící nepochybně vyhynutím celého druhu. Už vůbec nechci mluvit o tom, že za takových podmínek by se ani žádný život na zemi, snad vyjma nejprimitivnějších jednobuněčných organismů, rozvinout nemohl.

R. Dawkins popisuje tento systém pomocí tří základních pojmů - gen a jeho replikátor, tedy kyselina DNA a jakýsi vehikl lidského těla - rozuměno jako prostředek rozmnožování, získávání energie, přemísťování a podobně.