Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Petr Schink

Bezvěrec

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Bezvěrec

Bezvěrec

Petr Schink

"Sakra, už je to tady!" první výstřel zaduněl pod klenutým stropem ztrácejícím se v neproniknutelné tmě. Následovala ohlušující salva dalších a ozvěna mi zavibrovala lebkou.

V tom okamžiku byl úkryt za mramorovým sloupem tím nejútulnějším místem na světě. Nechtělo se mi odtamtud až bolestně. Musel jsem. Kopanec nenávisti a strachu mne vymrštil z podřepu. Jen tyto dva poslední lidské pocity mě drží pohromadě a já je za to nesnáším.

Nocí osvětlovanou mihotavými plameny loučí co chvíli prošlehl záblesk výstřelu. Jako na překážkové dráze jsem hopsal přes trosky práchnivých modlitebních lavic, které si ještě nerozebrali bezdomovci na otop.

Nevím co mne varovalo. Snad odlesk plamene na široké čepeli nebo zasvištění . S největší pravděpodobností jsem prostě zakopl o nějaký krám. Každopádně jsem v jedné chvíli běžel a v té druhé se válel po zemi mezi střepy lahve od konzumního rumu. Ve výklenku vedle bezhlavé sochy svatého Augustina stál podobný vychcánek jako já, jenže z druhého tábora. Kdybych neupadl, tak by mi mečem, který právě napřahoval k druhému úderu, provedl pojišťovnou nehrazenou tracheotomii. Reflexivně jsem zalomcoval závěrem brokovnice a zmáčkl spoušť. Sprška olova udeřila muže v černém hábitu jako beranidlo. Rozemlela ramenní kloub a smýkla jím v dokonalé piruetě, až krví ohodil klečícího světce. Meč se naposledy zablýskl - dokončil třpytivý oblouk a zarazil se mezi dvě starodávné dlaždice. Tělo těžce žuchlo na sv. Gustu a vytvořilo tak názorný obrázek z Kamasutry pro pokročilé.

Něco mě plesklo do zad, až jsem nadskočil. Simon - jako obvykle! "Tak kolik sráčů jsi už sejmul!?"zahýkal rozjařeně. "Já si přidávám další dva zářezy:" potřásl svým Glockem. Dokázal jsem si živě představit jak se pižlá s diamantovou bruskou na pažbě svého kvéru ze slitiny titanu s nějakým podobným pěkně tvrdým neřádstvem. Simon se zbytkem jednotky a šéfem Frýbem byli už přes rok jediní lidé, se kterými jsem udržoval jakýs takýs kontakt.

"Víš Sime občas ti tvůj postoj závidím," ušklíbl jsem se na něj. "Tak, jak může zdravý závidět choromyslnému." Naštěstí mě v doznívajícím rachotu výstřelů neslyšel.

Zakroužili jsme na místě, zbraně v pohotovosti, záda na záda jako při nějakém extravagantním tanci. Všichni poblíž buď s tichým zurčením krve prosakovali do spodních vrstev nebo patřili k nám.

Puška byla najednou strašně těžká. Položil jsem ji na zem a sedl si na jakousi bednu - třeštící hlavu v dlaních.

Takovýhle nepříjemný absťák prožívám obvykle, když už není koho zabít a v těle klesá hladina adrenalinu.

Varování nepřišlo žádné.

Ticho chrámu naplnilo ječení odražených kulek, drtících kamenné girlandy a prdelky baculatých cherubínů.

Hučení krve ve spáncích.

Teď Frýb.