Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Irma Geisslová

Immortelly

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

Immortelly

Immortelly

Irma Geisslová

Zveřejněno s laskavým souhlasem České čítanky www.citanka.cz

Básně Irmy Geisslovy
(Nákladem knihkupectví dra. Grégra a Ferd. Dattla. Praha 1879.
Elektronická verze - Borovička, Lukáš. Praha 2003.)
1874 - 1878

I.

Písně

Ráda bych zpívala,
však - je mi k pláči,
vyronit slzí proud,
kampak to stačí?

Za moře

Kdybych já věděla,
že tam zmírá hoře,
spěla bych po lodi
za daleké moře.

Za moře daleké
na jih vonný, vnadný, -
kde by se nerouhal
hoři mému žádný.

Závěje

Zadusila pozdní květy
sněžná závěj -
a v mém srdci poslední už
zmírá naděj.

Naděj - že se mohu jednou
trudu zbýti, -
že můj člunek nerozkotá
vlnobití. -

Jarní vzdech

Od vrchole ku kmenu
mladé, hebké listí,
drobounké, vždy po pěti,
že je nelze sčísti.

V rozhoupaných haluzích
malé ptáčků děti
švitoří a těší se,
jak tam budou pěti.

Větřík mladým listovím
tichou píseň hude -
kdež budu, až zežloutlé
opadávat bude!? -

Pokušení

Zpěněná vlna mi
stále něco šeptá,
zdali jí rozumím
ani se mne neptá.

Nepěň se, nesváděj,
neperli se smíchem!
kdybych tě poslechla,
bylo by to hříchem. -

Přání u Dunaje

Dunaji, Dunaji,
jak ten vír zašplouchal -
že nejsi Vltavou,
bysi mne poslouchal!

Bysi mne poslouchal,
řeči mé rozuměl,
v odpověď vlnami
po česku zašuměl!

Okamžení

Zářila hvězdička na blankytu
v drobounkém, stříbrném čarosvitu,
náhle se pohnula, rozskočila -
nesmírná hloubka ji pohltila.

Určen byl duši mé od věčnosti
okamžik nebeské blaženosti,
zaplanul, pominul v uhasnutí,
bylo to po Božím rozhodnutí.

Ve vůni šeříků

Dýchá šeřík do šera
májového večera,
v diamantech plane tráva,
vůni časem prolétá,
šeříkem se proplétá
hnědá peruť smrtihlava.

Luny paprsk třpytivý
roní světlo na nivy,
na jezera plochu bílou,
tu kde v šumném listoví
košatého olšoví
ptáče dřímá s družkou milou.

Šumot strání lesnatých,
bzukot mušek křídlatých,
šplíchot vln a vánku chvění ...
slzu láká do zraku
tento souzvuk soumraku,
plný tužeb, plný snění - !

Změna

Šelestí větérci,
po křoví skáčí,
přilítla vzpomínka -
a mně je k pláči.

Víte co taková
vzpomínka značí?
plesání v zoufání
proměnit stačí. -

Duše života

Nad čím se raduje skřivánek malý,
zamířiv k oblakům do modré dáli,
ku které lítá,
sotva že svítá,
nech ještě pod mlhou dřímají skály,
O čem si povídá potůček v lese,
nad nímž se lehounká lodyha třese,
kterou vždy vánek
kolébá v spánek,
jak se jen podvečer k vrcholům snese,
O čem si šeptají bělostné břízy,
motýl kdy zlatý v jich korunách mizí,
co sladce bolí
křepelku v poli,
tu když je cit náš tak jarní, tak ryzí,
Co horstva znamená duhová páska,
o čem sní ledovců vznešená kráska,
to všechno cítí -
tvorstva že žití
prochvívá Bůh a ten Bůh že je láska.

Tajemství

Rumění se v žitě koukol,
modrají se chrpy -
a to neví nikdo v světě,
co má duše trpí.

Těká motýl po lučině,
do kalíšků sedá -
a to neví nikdo v světě,
koho zrak můj hledá.

Pěje skřivan pod obláčkem,
třepotá se v jasnu -
a to neví nikdo v světě,
pro koho já zhasnu.

Žití motýla

Vylít motýl vesele
z červeného jetele,
zatřepotal křidélkoma -
kde že sladko - tu že doma.

Motýlek ten hezoučký,
tečkovaný, žluťoučký,
semo tam se mihotaje
nedoletí v dálné kraje.

Jednou s vánkem počne hrát,
dolů zřím jej dopadat;
končí žití na jeteli
záhy - ale u veselí.

Jeseň

Roviny, planiny,
jak mi to líto,
že už je požata
pšenice, žito;
pšenice žito,
vlnivé klásky,
že s nimi umlkly
skřivánčí hlásky.

Jeseni, jeseni,
k čemu ty spěchy?
dost ještě ochladíš
teplejší dechy,
oškubeš sady -
jak už to bývá, -
a kdo ví, napřesrok
budu-li živa! -

II.

Květy z matčina hrobu

Odpočívej sladce
v tichém, matko, hrobě!
kdybych mohla, věř mi,
já bych přišla k tobě.

1

Noc neklidná, noc jesenní,
kol duje vítr v kvílení
tam od severu k poledni,
a trhá listy poslední.

2

3

4

5