Tato kniha je Vám k dispozici zdarma. Mimo jiné z tohoto důvodu neprošla korekturami a redakčními úpravami nakladatele, stejně tak výsledná elektronická podoba knihy nebyla detailně kontrolována. To znamená, že kniha může obsahovat gramatické, stylistické a jiné chyby. Omlouváme se za ně.

A abychom nezapomněli: to, že je kniha zdarma neznamená, že k ní nemá práva konkrétní autor. Než ji případně zveřejníte na svém webu, tak si to prosím ověřte.

Joseph T. Salerno

V pozadí kalkulačního chaosu: zdravé peníze

www.palmknihy.cz

© Palmknihy s.r.o. 2000-2013

V pozadí kalkulačního chaosu: zdravé peníze

V pozadí kalkulačního chaosu: zdravé peníze a hledání ekonomického řádu v postkomunistické Evropě

Joseph T. Salerno

Publikováno s laskavým svolením Liberálního institutu

http://www.libinst.cz

Autorská práva má Liberální institut a autor

Úvod: Poučení ze sporu o možnost kalkulace za socialismu

Ačkoli argumenty rakouského příspěvku k teorii způsobu kalkulace mohou být někdy komplikované, poučení z nich plynoucí je jednoduché a přímočaré: jakákoliv naděje na úspěšnou transformaci post-komunistických ekonomik v plně tržní a produktivní ekonomiky kriticky závisí na zavedení institucionálních reforem, které ustanoví předpoklady ekonomické kalkulace. Tyto zahrnují:

1. plně soukromá vlastnická práva ve všech kategoriích zboží, služeb

a především kapitálových statků

2. svobodu směny těchto vlastnických práv za ceny stanovené na

svobodných trzích

3. zdravé peníze

Absence, byť jen jednoho z těchto předpokladů, vede k tomu, co Murray Rothbard (1993, str. 825) nazval "kalkulační chaos", který způsobuje zvrácenou a škodlivou alokaci zdrojů v ekonomice. Když je soukromé vlastnictví ve výrobě zakázáno, jak tomu je za socialistického centrálního plánování, trhy kapitálových statků a přírodních zdrojů nemohou začít fungovat a pro plánovače je nemožné spočítat výrobní náklady. Ekonomická iracionalita a chaos vládnou také tam, kde je svoboda směny narušena všeobecnou kontrolou cen, hlavním znakem národně-socialistických a státně-kapitalistických válečných ekonomik (Reisman 1979, Reinmann 1939). Tam kde jsou ceny arbitrárně fixovány vládním nařízením, ziskové kalkulace kapitalistických podnikatelů postrádají smysl a nedávají absolutně žádné údaje o nejefektivnějším užití vzácných zdrojů. A konečně, libovolné manipulace s peněžní zásobou centrálními bankami nebo vládami deformují peněžní kalkulaci a v pozdějších stádiích hyperinflace zanechávají systém zcela nepoužitelným pro plánovaní výrobních procesů delších než několik dní.

Nyní po desetiletích trvání na tom, že problém ekonomické kalkulace by mohl být vyřešen bez institucí soukromého vlastnictví, volných trhů a zdravých peněz, dohnal kolaps sovětských a jiných komunistických ekonomik dokonce i ekonomy hlavního proudu k tomu, aby začali přijímat tuto tezi. Tudíž články v předních časopisech ekonomie hlavního proudu nyní označují "privatizaci", "marketizaci" a "měnovou zdrženlivost" jako nepostradatelné kroky na cestě k ekonomické reformě. (Carrington 1992, Sachs 1992, McKinnon 1991). Přestože však mezi ekonomy existuje základní shoda, že racionální alokace zdrojů nezbytně vyžaduje institucionální reformy, které navrátí zdroje do soukromých rukou a obnoví trhy výrobních vstupů, neexistuje takové uvědomění si důležitosti zdravých peněz v procesu ekonomické kalkulace, nebo důkladné institucionální rekonstrukce nezbytné k jejímu dosažení. Programy k posílení "měnové disciplíny" nebo "měnové zdrženlivosti" reorganizací existujících centrálních bank podle západního vzoru - což je preferované řešení mnoha západních ekonomů (poradců vládám bývalých komunistických zemí; Sachs 1993, str. 49-54) - jsou jen stěží náhražkou pravidla zdravých peněz.

Důvod pokračujícího selhání většiny západních ekonomů při snaze zcela pochopit význam způsobu kalkulace má co do činění s rozdílem mezi rakouskou peněžní teorií a mezi peněžní teorií ekonomie hlavního proudu (Salerno 1991, Salerno 1994). Ačkoli rakouská a neoklasická mikroekonomie sdílí společný odkaz marginalistické revoluce ze 70. let 19. století, přesto se rakouská a neoklasická peněžní teorie, navzdory krátkému období vzájemného obohacování se během diskusí o kapitálu, úsporách, investicích a hospodářských cyklech ve 30. letech 20. století - plodů, od kterých bylo následně upuštěno v důsledku keynesovské revoluce - následně vyvinuly ve vzájemné izolaci. Za této situace není doufám od věci zmínit v tomto článku pár slov o podstatě zdravých peněz, jejich roli v ekonomické kalkulaci a způsobech, kterými mohou být dosaženy.

Zdravé peníze a peněžní kalkulace

Mises (1966, str. 224) uvedl tuto doktrínu v následujících poznámkách: "Co ekonomická kalkulace vyžaduje, je peněžní systém, jehož fungování není sabotováno vládními zásahy. Snahy zvýšit množství peněz v oběhu za účelem rozšíření vládních možností utrácet nebo za účelem vyvolat dočasné snížení úrokové míry rozloží veškeré měnové záležitosti a způsobí poruchy v ekonomické kalkulaci. Hlavním cílem měnové politiky musí být zabránit vládám spustit inflaci a zabránit vládám vytvářet podmínky, které podnítí úvěrovou expanzi u části bank."

Zdravé peníze versus "stabilní peníze" a "neutrální peníze"

Dle rovnice směny, tj. MV=PQ, monetaristé obhajují názor, že centrální banka má legitimní místo při provozování "pravidla množství", které zahrnuje pokus stabilizovat P, jakýsi statistický průměr cen, zvyšováním zásoby peněz M, při stálé dlouhodobé míře růstu skutečného výstupu Q, za předpokladu relativně stabilního V, které udává rychlost oběhu peněz. Monetaristé by uskutečnili své myšlenky skrze centrální banku s absolutní, monopolní kontrolou nabídky peněz složené z nucených peněz a bankou vydaných ostatních nekrytých prostředků. (5)

Cesta ke zdravým penězům