Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Doc. MUDr. Jiří Knor, Ph.D.

FENOMÉN ZÁCHRANKA
eseje, úvahy, příběhy

Recenzenti: doc. MUDr. Jiří Málek, CSc., MUDr. Jan Šturma, CSc.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2025
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2025
Obrázek na obálce „V zajetí pokroku“ (In the Grip of Progress) Bc. Nina Bohánková
Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 10 356. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Helena Glezgová
Sazba a zlom Josef Lutka
Formát ePub Štěpán Böhm
Obrázek 1.1 převzat z publikace Šeblová J, Knor J, a kol. Urgentní medicína v klinické praxi. Grada Publishing 2018, obr. 3.1 převzat z publikace Kittnar O, a kol. Lékařská fyziologie. Grada Publishing 2020 a obr. 3.2 z archivu ČLK zveřejněn s jejím laskavým svolením, ostatní obrazovou dokumentaci dodal autor.
Počet stran 168
1. vydání, Praha 2025

Vytiskla TISKÁRNA V RÁJI, s.r.o., Pardubice

Autor a nakladatelství děkují společnostem MEDIPRAX CB s.r.o., MedText s.r.o., PharmaBox s.r.o., Teleflex Medical s.r.o. a „zdravotnickému holdingu AKESO“ za podporu, která umožnila vydání publikace.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.
Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-8371-5 (ePub)
ISBN 978-80-271-8370-8 (pdf)
ISBN 978-80-247-5698-1 (print)

O autorovi

Doc. MUDr. Jiří Knor, Ph.D. začínal v nemocnici jako anesteziolog, pracoval na operačních sálech, urgentních příjmech, u resuscitačních lůžek, ale hlavně působí více než 30 let na záchranné službě, svého času i ve funkcích primáře, náměstka a ředitele. Za klíčovou ale považuje práci lékaře v terénu, kterou ani v době ředitelování neopustil. Říká, že měl štěstí na nadřízené a kolegy, kteří formovali jeho odbornost a životní postoje: doc. Jarmilu Drábkovou, prof. Jiřího Pokorného, prim. Jana Šturmu, doc. Jiřího Málka, MUDr. Milana Novotného aj. V současnosti se podílí na výuce mladých lékařů na 3. lékařské fakultě Univerzity Karlovy a záchranářů na Vysoké škole zdravotnické v Praze. Jeho kurzy jsou u studentů velmi oblíbené, protože je, jak sám říká, seznamuje se skutečnými případy z vlastní praxe. Kromě toho se v řadě článků publikovaných v různých časopisech věnuje popularizaci činnosti záchranné služby i upozorňování na nejvýznamnější překážky, které její činnost zhoršují či přímo ohrožují její základní funkci. Celoživotním odborným zaměřením a nosným tématem jeho disertační i habilitační práce je problematika srdeční zástavy a neodkladné resuscitace.

Kniha, která má příznačný název Fenomén záchranka, přináší výběr toho nejzajímavějšího, co doc. Jiří Knor k dané problematice napsal, text je upravený pro běžného čtenáře bez medicínského vzdělání. Ukazuje na nejčastější mýty, které o činnosti záchranné služby panují, zejména v otázkách bezprostředního ohrožení života, věnuje se i problémům, které musejí záchranáři řešit a které jsou na pomezí medicíny, etiky a práva. Jednotlivé volně řazené kapitoly/eseje popisují základní problémy činnosti lékaře záchranné služby a jsou doplněné skutečnými případy, které je ilustrují.

Primář Jan Šturma (uprostřed) a docent Jiří Málek (vlevo) s autorem knihy

Za pomoc s knihou děkuji hlavně svým synům Tomášovi a Ondřejovi, kteří měli cenné připomínky k esejím za mladou generaci, a také ostatním, kteří texty trpělivě přečetli a okomentovali. Všem z pardubické záchranky děkuji za skvělé zázemí, podněty a podporu.

Prolog

Vážená čtenářko, vážený čtenáři,

zdravotnické záchranné služby – záchranky prošly v posledních desetiletích bouřlivým vývojem. Výrazné změny nastaly v kvalitě ošetření i kvantitě výjezdů. V loňském roce ošetřily záchranky v České republice více než milion sto tisíc lidí, kteří se dostali do zdravotních problémů, občas i do ohrožení života. Cílem této knihy je přiblížit čtenáři možnosti a postavení záchranky ve společnosti a její poslání, které, jak se domnívám, daleko přesahuje hranice zdravotnictví.

Žijeme ve společnosti, která je plná paradoxů. V posledních 30 letech významně stoupla životní úroveň. Mnozí z nás jezdí na dovolené na druhý konec světa, vozí se v luxusních automobilech a provozují finančně náročné koníčky.

Materiální požitky samy o sobě ale k vnitřnímu klidu a uspokojení evidentně nevedou. Stačí se rozhlédnout a naslouchat lidem kolem sebe. Statistiky nárůstu covidových onemocnění vystřídaly ve sdělovacích prostředcích hrozivé informace o nesmyslné válce, hrůzu ze střelby na Filozofické fakultě v Praze budeme vstřebávat ještě dlouho. Ceny bytů se vyšplhaly do závratné výše a jsou pro mnohé mladé rodiny nedostupné. Politická zodpovědnost neměla v „české kotlině“ nikdy silnou pozici, ale ani po 35 letech od Sametové revoluce nesmíme přestat doufat.

Ve víru vlastních starostí někteří z nás pozapomněli na své děti, kterým bychom jako rodiče měli jít příkladem. Situace ve školství není ideální, ale pořád je ve školách spousta obětavých a schopných pedagogů, jejichž význam poněkud opomíjíme.

Populace stárne, přibývá chronicky nemocných, polymorbidních seniorů, umožnění důstojného podzimu života každému je velkou výzvou pro nás všechny.

Jak s tím vším souvisí záchranná služba? Záchranka je jistotou občana, že tam kdesi je pár lidí připravených okamžitě vyjet, pomáhat a řešit nejen zdravotní problémy. O letních prázdninách, o Vánocích, ve dne v noci. Operátorky, záchranáři, řidiči, sestřičky a lékaři.

Struktura výjezdů záchranné služby se mění s tím, jak se mění společnost. Výjezdy jsou zrcadlem sociologických poměrů. Zkušenosti nejen z covidové epidemie ukazují, že při řešení sociálních krizí mají klíčovou roli zdravotníci, a to především ti, kteří pracují v nepřetržitém provozu.

Často zapomínáme na fakt, že život a zdraví jsou největší hodnoty, kterými disponujeme, a priority si stavíme jinak. Přehodnocení přichází s nemocí či úrazem. Snaha o záchranu života je nejvyšší morální imperativ, který vychází z obecného předpokladu empatie a ochoty pomoci bližnímu. Až dokážeme zásady předchozí věty přenést do politiky, domnívám se, že úzdrava naší společnosti bude mít dobrou prognózu.

Urgentní medicína se zabývá zvládáním a řešením život ohrožujících stavů přímo na místě jejich vzniku. To je klíčový a původně jediný zamýšlený předmět činnosti záchranky. Rychlé dopravení odborné pomoci na místo ohrožení života je obrovským pokrokem, osobně to považuji za jeden z hlavních pozitivních parametrů životní úrovně ve státě. Podobné organizace, jako je záchranná služba v ČR, bychom našli asi jen u 15 % světové populace. Naše záchranky navíc snesou důstojné srovnání i s těmi nejvyspělejšími systémy přednemocniční neodkladné péče.

Někteří lidé vnímají záchrannou službu hlavně z pohledu její transportní kapacity, jiní mají zase na záchranku nereálné odborné požadavky. Urgentní medicína současnosti vychází z doporučení profesora Petera Safara a jeho spolupracovníků k řešení srdeční zástavy. Tyto postupy byly uvedeny do klinické praxe v roce 1961 a do dnešních dnů v nich byly provedeny pouze drobné změny. Sanitní vůz, ambulanci, můžeme vnímat jako mobilní jednotku intenzivní péče, která disponuje moderními přístroji, pomůckami, léky, hlavně však kvalifikovaným personálem. Někdy se daří vracet do života pacienty, kteří by byli dříve nenávratně ztraceni. Práce na záchrance však optimistická není, záchranka má své limity, které jsou dané hlavně tím, že člověk je tvor smrtelný. Vždy mějme na paměti, že se člověku ohroženému na životě snažíme na záchrance poskytnout především šanci a příležitost, která pokaždé nemusí vyjít.

Mohu jen doufat, že kniha, kterou jste právě začali číst, Vás zaujme. Texty vycházejí z mých osobních prožitků a zkušeností, v úvahách byly využity i pasáže z dříve publikovaných článků. Kniha je rozdělena na jednotlivé úvahy – eseje, jejichž témata se leckdy překrývají.

Text je proložen příběhy, které vycházejí ze skutečných událostí a zásahů záchranky. Podrobnosti jednotlivých příběhů jsou v zájmu zachování anonymity a osobních údajů pacientů většinou pozměněné, ale jejich podstata zůstává stejná. Ne vždy to bylo možné, ale snažil jsem se vybrat hlavně případy se šťastným koncem.

Jednotlivé eseje a úvahy se zabývají zkreslenými představami laické i odborné veřejnosti o možnostech záchranky, problematikou srdečních zástav a kritických stavů, ošetřením závažného úrazu, obecným postojem ke smrti a umírání, organizací péče mezi záchrankou a nemocnicí, právním zázemím záchranek, domácími porody, leteckou záchrannou službou, problematikou seniorského věku, výjezdy do škol, dostupností zdravotní péče a v neposlední řadě problematikou závislostí, zejména na alkoholu. Myslím, že mnozí čtenáři budou zaskočeni a překvapeni. Tyhle informace se z hromadných sdělovacích prostředků včetně televize většinou nedozvědí.

Až někdy v budoucnu potkáte houkající sanitku, třeba si po přečtení této knihy řeknete, že se v ní uvnitř může odehrávat něčí velké životní drama. Jestliže dáte nohu z plynu a zastavíte v klidu u krajnice, nejen doslova, ale i obrazně, pak kniha splnila svůj účel.

Hezké počtení.

Pardubice 9. září 2025

Jiří Knor

P. S.: Kniha nemá ambice být zdravotnickou příručkou. Pro zájemce o výuku první pomoci a nácvik neodkladné resuscitace uvádíme odkaz z webových stránek 3. lékařské fakulty Univerzity Karlovy: https://www.lf3.cuni.cz/3LF-779.html

1Upravování medicínských příběhů na pravou míru

Kdo by ji neměl rád aobčas se kní nevracel. Půvabná knížka odZdeňka Jirotky Saturnin. Jemný humor, který se neposmívá aneubližuje. Nosné téma ztřeštěnosti hlavního hrdiny, kterou zdánlivě kompenzuje důstojným chováním panského sluhy, milostný románek vypravěče příběhu, chamtivá teta Kateřina aglosy doktora Vlacha, který se místy vzdáleně dotýká závažných témat sgrácií gentlemana. Vknížce vystupuje ipostava dědečka, který si vzávěru příběhu založí spolu shlavním hrdinou „Kancelář pro uvádění románových příběhů napravou míru“. Ironicky pak analyzují aglosují banální šestákové prvorepublikové romány, které daly název poddruhu literatury „červená knihovna“.

Podobně jako trpěl románový dědeček se Saturninem, když četli červenou knihovnu, tak dnes kroutí hlavou iautor textu, když sleduje různé kriminální filmy, dramata amediální výstupy, ať už české či zahraniční provenience, vekterých se provádějí život zachraňující výkony, včetně neodkladné resuscitace. Okonzumních seriálech zlékařského prostředí ani nemluvě. Ono je to dojisté míry úsměvné. Ale jen doté chvíle, než si uvědomíte, že většinová populace vnímá takto prezentované situace jako skutečnost. Avreálných situacích pak ponás občané chtějí, abychom se nazáchrance chovali tak, jak to oni vidí usvých oblíbených TV hrdinů. Spoustafilmů adetektivek, které mají popsané medicínské nedostatky, mám jako divák rád. Musím však podobu jejich sledování zapomenout nato, že pracuji nazáchrance.

Konec legrace, záchranářská realita

Omlouvám se čtenáři, ale další text už taková legrace není. Pokud máme být realističtí při popisu práce záchranářů, nebudeme se soptimismem moc potkávat. Pojďme se podívat naněkteré mylné představy ozachraňování. Pokud se podle nich někdo řídí, může to mít až fatální důsledky.

Jak je to sumělým dýcháním během neodkladné resuscitace?

Vjedné televizní detektivní minisérii hlavní hrdina během konverzace shlavní hrdinkou pronese větu přibližně vtomto znění: „… dneska už se uresuscitace nedýchá“. Toto vyjádření je poněkud nešťastné aodráží rozšířený názor nejen mezi laiky, ale imezi některými zdravotníky. Přesto je důležité zdůraznit, že takto zobecnit problematiku umělého dýchání nelze – skutečnost je totiž vřadě případů opačná. Tento názor bohužel zaznívá izúst záchranářů. Nedávno, zřejmě vdobré vůli, bylo vmédiích zveřejněno vyjádření záchranáře – influencera, které vsouvislosti sneodkladnou resuscitací vyznělo jako neoddiskutovatelný pohled: „… nikdy, nikdo donikoho nedýchejte …!“. Toto sdělení se následně objevilo nainternetových serverech scelostátním dosahem abylo přijato jako jednoznačný fakt. Je to příklad toho, jak snadno se vdnešní době může šířit nešťastně zjednodušená či nepřesná informace.

Nedávno jsem měl rozhovor spolicisty, kteří prošli výcvikem kAED (kautomatizovaným externím defibrilátorům), abyli překvapeni, že se ještě uneodkladné resuscitace provádí dýchání zplic doplic. Jak to tedy stím umělým dýcháním je?

Pojďme se podívat najeden skutečný příběh, kdy šlo oživot nikoliv vefilmovém, ale vreálném světě. Příběh holčičky, která se topila abyla vytažena zrybníka poneurčité době. Vše se odehrálo vlétě napřírodním koupališti, když si otec odskočil dostánku sobčerstvením aponávratu nenašel svou 4letou dcerku. Pochvilce je dívka vytažena zvody. Doba, pokterou byla pod vodou, je nejistá. Holčička nereaguje, nedýchá, je promodralá. Otec zahajuje dle instrukcí zoperačního střediska záchranky dýchání zplic doplic anepřímou srdeční masáž. Po10 minutách přijíždí tým záchranné služby slékařem. Je konstatována srdeční zástava (klinická smrt – viz dále), záchranka namístě navazuje nalaickou první pomoc rozšířenou oneodkladnou resuscitací. Jsou zajištěny dýchací cesty adívka je prodýchávána čistým kyslíkem spoužitím dalších pomůcek, je monitorována srdeční akce. Po10 minutách se daří obnovit činnost srdce, dívka je následně transportována nadětskou kliniku anesteziologie aresuscitace (ARO). Obnovuje se sice činnost mozkových funkcí, dívka je však ponechána naumělé plicní ventilaci vumělém spánku, protože vdechnutí špinavé vody vedlo krozvoji těžkého zánětu plic. Po2 týdnech se stav upravuje, holčička přežila bez následků.

Pozn.: Odborný popis tohoto případu zpohledu lékaře záchranky je nakonci této eseje – odborné intermezzo. Problematika umělého dýchání azde uváděné pojmy jako umělý spánek, umělá plicní ventilace, endotracheální intubace, ROSC, gasping aj. jsou vysvětleny vdalších esejích této knihy – Srdeční zástava, její řešení ačeská stopa či Kritický stav aumělý spánek.

Rekapitulace apoučení: Laická neodkladná resuscitace byla uholčičky prováděna správně, hlavně tatínek prováděl iumělé dýchání zplic doplic. Ksrdeční zástavě došlo kvůli nedostatku kyslíku (tzv. hypoxická srdeční zástava) – požadavek najeho dodání je jednoznačnou prioritou, stejně jako nepřímá srdeční masáž. Stavy potonutí, škrcení, rdoušení, oběšení, ale iněkteré nemoci plic, které mohou vést ksrdeční zástavě, vyžadují prodýchávání jako nezbytný postup. Jde de facto oodstranění příčiny stavu. Právě kyslík ajeho podání jsou pro záchranu během neodkladné resuscitace klíčové. Vevydechovaném vzduchu je kyslíku sice méně než vatmosféře, ale itoto nižší množství kyslíku má při neodkladné resuscitaci svůj význam. Jsme lidé, aerobiotičtí tvorové, jsme životně závislí naoxidativní fosforylaci, bez kyslíku ustávají veškeré biochemické děje vorganismu. To je dáno evolucí.

Záchranářský tým slékařem namístě navázal nalaickou resuscitaci, provedl endotracheální intubaci, tedy nejlepší možné zabezpečení dýchacích cest spodáváním čistého kyslíku, umělé dechy měly téměř 5krát vyšší koncentraci kyslíku, než je ho přítomno vatmosférickém vzduchu. Byla tak řešena příčina srdeční zástavy. Výše popsané podávání kyslíku, zároveň sprováděnou nepřímou srdeční masáží vedlo kobnovení spontánní srdeční akce (ROSC) v10. minutě.

Poúspěšné neodkladné resuscitaci se udívky obnovily reakce zornic – jejich stažení dostředního postavení spozitivní fotoreakcí aobnovené polykací akašlací reflexy, které ukazují nadosud zachovalou funkci mozku. Jsou příznivým znamením, ale pozor! Jde oreflexy nižších mozkových center, tzv. mozkového kmene. Holčička zůstávala vbezvědomí, vechvíli transportu aprvní dny vnemocnici jsme nemohli sjistotou prognózovat, jak se stav bude vyvíjet azda mozek není nenávratně poškozen. Rodiče zůstávali vnejistotě.

Dívka byla vnemocnici nadlouhodobé přístrojové umělé plicní ventilaci, vtzv. umělém spánku. Mozek rychle regeneroval, ale plíce byly poškozeny vdechnutím zvratků ašpinavé vody. To byl hlavní důvod delší doby strávené vumělém spánku sdýcháním napřístroji. Nakonec se ale itato komplikace upravila, holčička přežila bez následků.

Jde oexemplární příklad. Stačí opravdu jen chvilková nepozornost, aby se vytvořily podmínky protragédii. Pokud jde ohledání viníka, je to jednoduché. Tatínek byl ale potrestán více než dost chvílemi hrůzy nejen při hledání ztraceného dítěte, ale iběhem laické resuscitace anásledně během zásahu záchranky. Ačekání navývoj vnemocnici muselo být dalším utrpením. Zoufalství, které mají vtakových chvílích rodiče dětí vnáhle vzniklých kritických stavech vepsané vetváři, je nepopsatelné. Avnímáte je přímo hmatatelně, ikdyž se plně snažíte jako lékař soustředit nazásah umalého pacienta.

Před několika lety jsme připravovali přednášku nakonferenci odětských úrazech. Vrámci dohledávání statistických údajů jsme se zaměřili napříčiny srdečních zástav udětí. Jednalo se oregion Středočeského kraje, tedy populaci přibližně 1,3 milionu lidí. Vjednom roce jsme registrovali celkem 22 srdečních zástav vdětském věku, ztoho 12krát bylo příčinou tonutí. Až najedinou výjimku se jednalo oděti předškolního věku, neplavce, dominantním místem tonutí byly domácí zahradní bazény. Jinak byl scénář velmi podobný naší kazuistice – chvilková nepozornost. Vtéto skupině 12 srdečních zástav potonutí však všechny děti takové štěstí jako výše popsaná pacientka neměly. Pouze dvě se navrátily doplnohodnotného života, ostatní buď nepřežily, nebo skončily stěžkým poškozením mozku. Dovolím si ještě jednu poznámku ktonutí. Když se někdo topí, většinou nemá čas křičet opomoc. Vechvíli, kdy se tonoucí dostane pod hladinu, se pro pozdější náhodné svědky zdánlivě vůbec nic neděje. Hladina vody nad tonoucím je velmi rychle naprosto klidná. Utonutí je ztohoto pohledu „tichá smrt“.

Ještě pořád si myslíte, že se uresuscitace „nedýchá“? Uněkterých stavů lze toto tvrzení přijmout, ale striktně vzato jde hlavně otzv. kardiální příčiny srdečních zástav (onemocnění srdce, nejčastěji infarkt myokardu), zejména když je zachováno spontánní dýchání pacienta (agonální dýchání posrdeční zástavě, tzv. gasping). Ataké osituace, kdy máte obavy zpoškození vlastního zdraví (infekce) nebo jste nikdy předtím umělé dýchání nenacvičovali. Ale tvrzení o„nedýchání“ zejména usrdeční zástavy dítěte apři hypoxických zástavách přijmout nelze.

Bezvědomí avytažený jazyk

Jeden můj starší kolega, anesteziolog, vysokoškolský pedagog aklinický vzor si před pár lety povzdychl: „… to se můžeme snažit aučit veřejnost, jak chceme, ale stačí jeden mediální výstup avšechno úsilí je pryč“. Narážel tím navyhlášení ceny fair play umezinárodní ankety fotbalista roku. Co se přihodilo? Dva fotbalisté se vjakémsi mistrovském zápase srazili vevýskoku při hlavičkovém souboji hlavami. Jeden znich zůstal ležet natrávníku. To vefotbale není nic neobvyklého. Vtomto případě ale došlo kporanění hlavy, ktzv. otřesu mozku. Otřes mozku většinou nemusí mít závažné trvalé následky (např. výpadky paměti či bradypsychii – zpomalené myšlení), ale bezprostředně potupé ráně dohlavy, která mu předchází, následuje bezvědomí. Avbezvědomí jsou omezené reflexní mechanismy, které udržují průchodné dýchací cesty. Obzvláště ohroženi jsou lidé, kteří zůstanou bezprostředně poúrazu spředkloněnou hlavou. Kořen jazyka nalehne nazadní stěnu hltanu adojde kuzavření dýchacích cest – lidově zapadlý jazyk. Nastává zástava dechu, tepenná krev vplicích se nedostatečně okysličuje avíme, že tkání nejcitlivější nahypoxii (nedostatek kyslíku) je vlidském těle mozek. Sekundární hypoxické trauma mozku sjeho nevratným postižením, někdy ismrtí, je největší hrozba jinak „banálního“ otřesu mozku.

Obr. 1.1 Dýchací cesty učlověka aefekt záklonu hlavy (bližší popis vtextu)

Dýchací cesty zalomené dopravého úhlu je daň Homo sapiens zafylogeneticky překotný vývoj azvětšení tzv. telencefalon – předního mozku, který je mimo jiné zodpovědný zaabstraktní myšlení, řeč, cílenou motoriku atd. Podíváte-li se dotlamy psa, který namáhavě dýchá pozátěži, můžete vidět prstence průdušnice. Pes má podobně jako většina savců horní dýchací cesty nezalomené, rovné. Psovi nemůže zapadnout vbezvědomí jazyk, vbezvědomí se neudusí. Pes ale není schopen abstraktního myšlení. Něco zaněco, tak to vpřírodě chodí. Ale zpět nafotbalové hřiště. Hráč, který souboj ustál, okamžitě pochopil, že jeho protivník nesimuluje. Reagoval ihned, svému protihráči sáhl doúst a„vytáhl jazyk“. Udělal to, co považoval zasprávné, zachoval se altruisticky aocenění spoděkováním si zaslouží. Tak včem je problém? Vtakových situacích radíme doúst zbytečně nesahat, při dráždění kořene jazyka můžeme vyvolat zvracení anásledné vdechnutí zvratků. Stačí záklon hlavy. Provádí se vleže nazádech, vose těla, shlavou nesmíme provádět rotační pohyby či úklony dostran. Pokud jde skutečně ootřes mozku, míra bezvědomí bude mít rychlou dynamiku avřádu minut se pacient bude probírat dozmatenosti samnézií naúraz (ztráta paměti). Amnézie začíná většinou několik okamžiků před úrazem atrvá různě dlouhou dobu poúrazu. Typické jsou ponávratu vědomí opakovaně, znovu aznovu kladené otázky typu: „Kde to jsem, co se stalo? Kam jedeme, co se stalo?“ atd. Často se stává, že si lidé pootřesu mozku pamatují jako první až okamžik, když již leželi vnemocnici, ato ivpřípadech, kdy svámi během ošetřování atransportu komunikovali. Snávratem vědomí přichází bolest hlavy, pacienti často zvrací nebo mají nauzeu (pocit nazvracení).

Rekapitulace apoučení: Popsaný případ dopadl dobře, fotbalista se rychle probral apřežil bez následků. Pokud se někdy nachomýtnete kpacientovi vbezvědomí, nevytahujte jazyk, dýchací cesty se zprůchodní záklonem hlavy. Mému kolegovi budiž útěchou, že se dnes už alespoň nesetkáváme spřišpendlením vytaženého jazyka kdolnímu rtu zavíracím špendlíkem (tzv. „sichrhajskou“) aže tento postup snad už žádný „odborník“ vkurzech první pomoci neučí.

Návrat vědomí poúspěšné neodkladné resuscitaci

Vjednom přímo skvostném anaefekty přelomovém filmu běhají druhohorní ještěrky, jako by byly živé. Vjedné scéně se hlavní hrdina spolu zhruba s12letou dívkou asjejím asi 8letým bratrem snaží dostat znebezpečného prostoru. Překážkou je vysoký, cca pětimetrový plot ze silného drátěného pletiva, nakterém je velká cedule 10000 V. Vechvíli, kdy kněmu skupinka doběhne, není pod proudem. Hlavní hrdina idívka plot bez problémů přelezou, zatímco chlapec ztuhne vezhruba čtyřmetrové výšce abojí se pohnout. Hlavní hrdina jej vybízí keskoku, je připravený ho nad zemí chytit. Než se chlapec rozmyslí, další dospělá hrdinka, která netuší, že je naplotě člověk, nahodí jistič apustí nešťastně doplotu proud. Vefilmu je chlapec odplotu doslova odmrštěn, dopadne ze zhruba čtyřmetrové výšky nazáda azůstane bezvládně ležet. Hlavní hrdina kchlapci ze strany zaklekne, provede několik sekvencí stlačení hrudníku astřídá je sumělým dýcháním (prodechnutím). Chlapec poněkolika sériích oživovacích pokusů zamžiká očima, probere se kživotu, postaví se anejprve spomocí, pak sám abez problémů utíká před druhohorními ještěry.

Rekapitulace apoučení: Vtomto případě ukázkově převládla umělecká invence nad realitou. Kontakt svysokonapěťovým vodičem může vést kodmrštění těla, ale také kpřiškvaření tkání přímo naplot (ponecháváme stranou otázku, jakým způsobem došlo vefilmu kuzemnění). Vobou případech nastane zároveň závažné termické (tepelné) trauma. Vprvním případě by šlo obezprostřední ohrožení života, vedruhém oporanění neslučitelné se životem. Pád nazáda zvýšky 4 metrů nabeton by téměř sjistotou vedl ktěžkému traumatu hrudníku, pravděpodobně ipáteře, ato iudítěte, kde lze předpokládat relativně pružné tkáně akosti. Ikdyby měl chlapec zachovalý svalový tonus, krční svaly by ponárazu hrudníku nazem nedokázaly udržet kinetickou energii hlavy – následoval by její úder ozem stěžkým mozkolebečním traumatem. Chlapec však neutrpěl poranění, ale srdeční zástavu. Není jasný mechanismus, kterým zástava vznikla. Hlavní hrdina ji každopádně vyřešil jednoduchou základní neodkladnou resuscitací. Ať už tvůrci chtěli demonstrovat srdeční zástavu, která vznikla pro komorovou fibrilaci (smrtící arytmie) poporanění elektrickým proudem nebo zhmožděním svaloviny srdce popádu zvýšky, úspěšné dosažení obnovy srdeční akce je bez prostředků rozšířené neodkladné resuscitace poskytované profesionály nemožné. Stejně úsměvné je probrání se kplnému vědomí ihned poneodkladné resuscitaci.

Tato okamžitá „probuzení“ posrdeční zástavě lze pozorovat uspatřených netraumatických zástav sokamžitě provedeným aúspěšným defibrilačním výbojem, prakticky nikdy jindy. Pacienti, kteří přežijí srdeční zástavu súspěšnou neodkladnou resuscitací, zůstávají většinou naumělé plicní ventilaci avřádu dnů se ozřejmuje, jak závažně byl poškozen mozek. Ipoúspěšné neodkladné resuscitaci přetrvává několik dní tzv. omráčený myokard (myocardial stunning) snestabilní oběhovou soustavou asnutností intenzivní péče. Předpokládat, že budete poúspěšné resuscitaci ihned běhat, je dojemně naivní. Film jako celek je krásný, viděl jsem ho vícekrát, ale scény týkající se neodkladné resuscitace jsou vzdáleny odreality nasvětelné roky.

Seznam by mohl pokračovat například filmem, vekterém hrdince nazačátku filmu prostřelí zblízka hlavu. Hrdinka přežije astráví několik let vevegetativním kómatu (tzv. coma vigile – viz esej Zachraňování aslepá kolej medicíny). Následně se během jednoho dne probere, je zcela bez neurologických následků, sama si zrehabilituje pohybový aparát ačinnost všech orgánových systémů, vrátí se jí díky tvrdému tréninku vlastnosti špičkové bojovnice amůže se vesmrtících soubojích pomstít svým nepřátelům. Film je nepochybně zamýšlen jako nadsázka aodvažuji se doufat, že snad každý divák jej tak vnímá.

Vjednom krásném českém detektivním seriálu padne nadřevorubce strom, což mu způsobí srdeční zástavu. Jeho kolega lesník běží pro venkovského lékaře, společně se zdravotní sestrou vyjedou namísto neštěstí, provedou několik stlačení hrudníku aprodechnutí, dělník se probere, nakonec jim vnemocnici poděkuje. Seriálový příběh je nereálný jednak zčasových relací zásahu, jednak zmedicínského pohledu. Obnova spontánní srdeční akce pacienta je vtakovém případě bez intenzivního zásahu kvalifikovaného týmu skompletním vybavením namístě nemožná. Praktičtí lékaři jsou připraveni zvládat jiné situace, vybavením pro zajištění intenzivní péče většinou nedisponují. Navíc vsoučasnosti provádějí návštěvy upacientů nestandardně, velmi omezeně, ato pouze někteří znich.

Poslední lahůdka nakonec. Vjednom nejmenovaném českém seriálu je vyslýchána oběť trestného činu. Natom by nebylo nic divného, ale oběť se nachází najednotce intenzivní péče amá zavedenou endotracheální rourku. Zkuste si představit (ale vžádném případě to nezkoušejte!), že si zavádíte pružnou trubici oprůměru 8 mm přes ústa ahrtan doprůdušnice apojejím zavedení jste při vědomí – anavíc komunikujete spolicistou. Byť jen přikyvováním hlavou!

Odborné intermezzo

Pro úplnost uvádíme ještě výše popsaný případ holčičky potonutí zpohledu zdravotníka, pro laika může být následující text poněkud náročný.

Tonoucí holčička, kolempřelomu milénia

Výzva nalinku 155: 4letá dívka potonutí vpřírodní nádrži

•Anamnéza: Otec si odskočil dostánku sobčerstvením, ponávratu nevidí svoji 4letou dcerku, ta je pochvilce vytažena zvody. Doba, pokterou byla pod vodou, je nejistá, holčička je nereagující, nedýchající, promodralá, laická neodkladná resuscitace včetně prodýchávání zplic doplic amasáže je prováděna otcem, trvá dopříjezdu záchranky 10 minut.

•Příjezd záchranky: Primárně je viditelná mydriáza (široké, nereagující zornice), cyanóza (promodrání), bezdeší, bez přítomnosti pulzu, namonitoru je bradykardie 10/min (pulzová frekvence), vústech anose zbytky zvratků ašpinavé vody – klinická smrt. Ihned je zahájena rozšířená neodkladná resuscitace, ETI 4,0 (endotracheální intubace), následná umělá plicní ventilace je prováděna samorozpínacím vakem se zásobníkem O2, snaha ozajištění žilního vstupu se nedaří napovrchových žilách rukou inohou, je provedena punkce v. jugularis int. (žíla nakrku, která sbírá odkysličenou krev zhlavy včetně mozku).

Pozn.: Vdobě případu nebyly ještě dětské intraoseální jehly standardně kdispozici.

•Podalších 10 minutách ROSC (obnova spontánní srdeční akce), SR (přirozený, tzv. sinusový rytmus srdce), TF 120/min (tepová frekvence), SaO2 98 % (okysličení hemoglobinu), chropy nad plicemi (zvukové fenomény nad plicemi svědčící pro vdechnutí vody azvratků), zETI rourky (zdýchacích cest) se ještě odsávají zbytky žaludečního obsahu.

Závěr