Kecy mírně
přidrzlýho kocoura

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.knihynastole.cz

www.albatrosmedia.cz

Klára Santin a Vocas

Kecy mírně přidrzlýho kocoura – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

© Klára Santin, 2025

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2025

ISBN tištěné verze 978-80-7448-531-2

ISBN e-knihy 978-80-7448-546-6 (1. zveřejnění, 2025) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7448-547-3 (1. zveřejnění, 2025) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-7448-539-8 (1. zveřejnění, 2025) (ePDF)

Budoucí králík celýho vesmírníku věnuje tudlenctu knížku všem poddanejm aj nandanejm a voddanejm a děkuje za vašu přízeň. Ave Já.

S láskou a úctou věnováno všem, kteří nás mají rádi.
Klára Santin 2025

V ledovým království na konci světa, kde lišky přejou dobrý ráno a kohout oznamuje večerku, žila byla, nebo spíš přežívala, jedna fešná královna v uleželým věku. Sice jí už táhlo na několikátý kulatiny, ale byla celkem čilá a veselá, pokud zrovna venku nemrzlo. V království žil i její druh, kterej makal jak tlupa africkejch inženýrů od rána až do večera, takže se v ledovým království moc nevyskytoval.

Královně dělaly společnost dvě chlupatý hroudy. Baron Černej Vocas a vévodkyně Chlupatá Koule. Trávili společně dny v naprostým souznění a klidu. Společně spali a hodovali, pokud bylo zrovna na čem. Jelikož královna nebyla finančně úplně za vodou, občas nebylo co do huby. V takových chvílích se baron s vévodkyní vydávali na lov a nosili milé královně jídlo, aby jako neumřela hlady. Polomrtvý myši, mumifikovaný mouchy, občas kousek trávy, když zrovna slezl sníh. Žili skromně, ale ve velký lásce a porozumění jeden druhýmu.

Jednoho rána, když si královna vařila už druhý kafe, bo toho zase v noci moc nenaspala, rozhodla se vévodkyně Chlupatá Koule, že je načase vyprášit baronovi Vocasovi kožich, bo jí už dlouho pil krev a občas i její bezlaktózový mlíko – a to se jako nevodpouští. Ač byla od přírody velice milá a ušlechtilá, občas jí to v hlavičce přeplo a bylo zaděláno na průser.

To takhle vonehdá seděla pod stromečkem (kterej jiní uklízej už na Tři krále, ale v ledovým království se prostě ničím neplejtvá, a dokud stojí, tak je v cajku) a číhala, až půjde baron kolem. Dlouho nečekala. Nakráčel si to pyšně přímo k ní, s kebulí hrdě vztyčenou a vnímal jen sám sebe. Namachrovanej samolibej hejsek. Vévodkyně Koule vyletěla rychlostí kosmický lodi Apollo 11, kolem kyprýho těla omotanej světelnej řetěz ze stromečku a se stromečkem v závěsu se hnala za baronem Vocasem. Všechno, co stálo v cestě Kouli a unesenýmu stromečku, vlivem světelný rychlosti, gravitace a fyzikálním zákonům bylo během piko vteřiny jinde, než původně stálo či leželo.

Z obývací síně se stal bordel. Vocas s Koulí a stromečkem zmizeli otevřenýma dveřma na ledový chodbě. Stromeček cestou doblikal. Z chodby se začaly ozejvat zvuky zápasu, syčení a opadávajícího jehličí z bejvalý jedličky. Do místnosti vletěl pocuchanej baron a za ním vévodkyně, teď už bez stromečku.

Královna s povzdechem začala sbírat zbytky ozdob a při každým narovnání jí luplo v koleni a v zádech. Asi už nemá smysl stromeček znova zdobit…

26. srpna

Čau lidi,

to sem já, Vocas. Šlohnul sem rašpli founa, bo vona pindala něco vo tom, že ji zasejc bolí kebule, nebo co, tak sem toho využil a píšu.

Tak za prvý, já nejsem žádnej Vocas, já sem Lobsang. I dyž jakože fakt nevím, co je lepší. Lobsang, no... Takový blbý méno mi dala, prej po ňákým mnichovi z Tibetu, nebo co. Nebo tibetovi z Mnichova? Já už ani nevím. Každopádně jako chci uvíst na pravou míru, co vona vo mně furt mele. Minimálně jedno procento nejni jakože vůbec žádná pravda. Vona si vymejšlí. Bo dyž se na mě podíváte, tak vám musí bejt naprosto jasný, že to nejní pravda, žejo.

Já sem hodnej, já myše nelovim. Já sem s nima kámoš. Vona to na mě jen háže a beztak si je loví sama. Sem ji několikrát viděl s myše v hubě. Vona je asi aj žere. Koule je taky žere, určitě. Jen já takový věci nedělám, já sem slušně vychovanej kocour. Já sem vegetarián, žejo. A vegetariáni co? Vegetariáni nežerou maso! Takže ani nelověj, logicky.

A co se týká bobanů, tak já vůbec nesmrdim. Já vonim. Asi jako fialky, třeba. Nebo rododendron. Nebo minimálně růže. Prostě moje bobany vůbec nesmrděj. JEJÍ bobany smrděj, a to fest! Minule sem ji načapal, jak chtěla hodit bobana do našeho záchůdku, představte si to, fakt nekecám. Ale nevešla se tam. Vona se tam nevejde ani Koule, bo je tlustá. Rašple, to jako matka, neasi, furt slibuje, že jí nasadí krutopřísnou dietu a prd. Já dietu nepotřebuju, já sem krásnej a štíhlej. Akorát teda nemám koule. Vona mi je nechala ufiknout, dyž sem byl ještě malej, a todlencto jí nikdy nevodpustim. Já si moh užívat s kočkama. Já sem totiž v hloubi duše seladon. Já moh mít tolik koček, a mám hovno, bo nemám koule. Jako jak by bylo jejímu dvounohýmu vocasovi, kdyby mu taky nechala ufiknout koule? Na hovno, žejo. Jenže von je má a já je nemám. Je to krutě nespravedlivý, totok. Takže já jen po kočkách koukám. A koukám furt, teda dyž de náhodou nějaká kolem. Nebo dyž matka chrní, tak jí vezmu founa a čučím na kočičí fešandy tady na fejsbůku. Jedna hezčí než druhá. Já bych... Jen kdybych mohl, žejo.

No a taky mě sere Koule. Rašple furt říká, že je to moje ségra, ale to teda nejni. Vona je úplně cizí Koule. Si pamatuju, dyž ji dotáhla domu. Takový mrňavý chlupatý nic to bylo. Ale uřvaný. A furt se chtěla se mnou kamarádit, ale já sem fajnovej kocour, já se s nějakým uprděným miminem kamarádit nechtěl. Tak sem ji vobčas kousnul nebo dal facku, abych si jako sjednal respekt. No, moc to nepomohlo, bo vona je úplně blbá. Myslím Koule.

Hele, baba se nějak kroutí v pelechu a asi bude vstávat, tak já musím končit, aby mě tu nenačapala, jak na ni bonzuju její prohřešky.

27. srpna

Matka se včera domákla, že sem psal sem na fejsbůk, a bylo čóro. Vona je vám nějaká podrážděná, nebo co. Já jako nevím, esli je to z tý bolavý kebule, nebo má tu zebru, nebo co. Takový to pruhovaný zvíře, přes kerý se chodí. Víte co.

Já se v těch lidskejch problémech nevyznám, mně stačej ty moje problémy, žejo. Tak třeba včera zapomněla zapnout fontánku. Sem tam seděl, voda netekla a vona čuměla do papíru. Kdyby aspoň kreslila, ale vona tam jen seděla a asi jí něco šrotovalo v kebuli. Tak sem mňouknul, že jako voda nejni, a vona nic. No tak sem ji kousnul do lejtka, aby si jako uvědomila, že mě zanedbává. No a vona sebou trhla a pak zůstala trhnutá. Jako že jí prej křuplo v krku, nebo co. Asi jak se lekla. Pak cvičila. Teda jako myslela si, že bude cvičit. Ale já jí zaleh koprimatku a měla po ptákách. Bo vona se tam pak nevejde, dyž už sem tam já, logicky. Bo já sem velkej kocour. Tak cvičila vestoje a dneska ji bolej hnáty. A prej moc. Jak vylezla ráno z pelechu, tak chodí jak stará sociální pracovnice po noční v Perlovce. Vona už je holt stará bréca a asi se brzo rozpadne, což je průser, bo nevím, kdo mi bude kupovat ty dobrý kapsičky, kerý mám tak rád. Koule kapsičky moc nejí, Koule žere furt jen krávu a pak si stěžuje, že ji bolí bachor a prdí. Matka asi taky žere krávu, bo taky prdí. Včera teda krávu nejedla, včera jedla takový ňáký zelený kolečka a pak něco, co vypadalo jak pinďour, a to hned třikrát. Teda asi takhle nějak vypadá pinďour, ale ten lidskej, bo ten můj vypadá úplně jinak. Takže se přežrala pinďourů a zelenejch koleček a pak tu chodila, že ji bolí pajšl, a prděla. Vona si asi myslí, že nepoznám prd, ale já ho poznám. Vona se sice vymlouvala, že jí vržou kroksy, ale pche, poznám prd, neasi.

Sakra, baba se vrací z díry, musím končit. Asi si taky koupím founa, abych moh psát ze svýho.

28. srpna

Tak sem včera dostal zase pindavou vod matky. Vona vám má teď furt takovou náladu na hovno, že už sem jako uvažoval, esli jí nedat šantu. Že by taky lízala takovou tu kouli, žejo.

Sem ji chtěl udělat radost a dotáh domu Matyldu. Matylda byla úplně celá, ani vocas jí nechyběl. A co myslíte? Matka stejně vyšilovala a hnedka mi ji čmajzla. Ani chvilku sem si s ní nemoh pohrát. Jen co baba zalezla do baráku, tak sem druhejma dveřma šel hodit po Matyldě voko. Samozřejmě sem ji našel v piko vteřině a zase dotáh domu. Matka zrovna stála v kuchyni a remcala, že zas musí vařit. No aby ses z toho neposr... Vod toho ženský sou, aby vařily a posluhovaly nám chlapům, žejo. Bo já sem chlap. Sice chlupatej, mám čtyři nohy, ale sem chlap. Tak sem položil Matyldu matce vedle hnáty v krokse a vona na ni málem šlápla. Ty krávo, to byl virvál! Vona mě normálně seřvala na první dobrou a tak sem se urazil. Bo nějaká baba po mně fakt řvát nebude. Co vona si vo sobě jako myslí? A já dyž sem uraženej, tak sem uraženej. Tak sem s ní nemluvil. Normálně sem mlčel a úplně ji ignoroval. A to až do večera. Vona si mě pak zkoušela aj udobřit kapsičkou, ale já byl tvrdej. Pak sem přestal bejt tvrdej a chtěl si dát kapsičku, bo sem měl velkej hlad, no a si představte, že mi kapsičku, moji voblíbenou, sežrala Koule! Vona totiž uražená nebyla a normálně na férovku mi sežrala kapsičku. Vona je taky hrozná, stejně jako matka. Taková ta typická kroksolízalka. Vona furt vrní, vona se furt lísá a nechává se hladit. Za kus krávy i panáčkuje! A dává rašpli pusu. Dyž jí rašple vezme do náruče, tak Koule je nasratá, bo to nemá ráda, dyž jí někdo mačká špeky. Tak se naučila podplácet babu pusou. Dá jí pusu a baba ji hned položí, aby jí náhodou nepřehodila špeky. Moje nervy. Žít s takovejma dvěma ženskejma, to je vo zdraví. To je i vo mou kocouří čest, žejo.

Musím končit, bo matka hledá founa, že jako esli jí někdo nepsal.

29. srpna

Tak sem se teď pral s Koulí vo founa. Bo vona chtěla taky něco napsat, ale já jí ho sebral. Eště by tu udělala nějakou vostudu, žejo. Já vostudu nedělám, já sem prej rozenej spisovatel.

Včera byl pěknej hic a já byl línej jak celej bleší cirkus dohromady. Koule byla taky líná a chrápala celej den ve křáku. My tam chvilkama chrápali voba, ale vona chrápe tak nahlas, že se to nedalo vydržet. Tak sem musel jinam a při tý příležitosti sem čirou náhodou potkal myše. Vona už byla mrtvá, asi dostala infarkt z vedra, nebo tak něco. Tak sem ji dotáh dom matce. Dyž ji spatřila, tak zas vyšilovala, a přitom sem v tom úplně nevinně. Vona (ta myše, ne baba) už byla mrtvá, dyž sem ji našel, žejo. No a pak sem potkal další dvě úplně mrtvý myše. Tak sem je nechal matce na rohožce, aby si jako myslela, že tam došly samy a umřely vedrem. No to ste měli slyšet, jak vona ječela. Vona má asi nějaký radary, nebo co, bo hned ječela moje méno. Vona hned poznala, že sem za tím já. Nechápu. Vona má asi nějaký schopnosti, vona asi bude nějaká ta čarodějnice. Jako dyž na ni hodím voko, tak bych se ani nedivil.

No a pak chytla baba slabou chvilku a chtěla mě fotit. Teda vona mě chce fotit furt, bo sem krásnej, žejo. Vona má ve founu asi deset miliard fotek mě a Koule. A pak držkuje, že nemá místo, pche, já se ale fotit nechtěl, já chtěl mít chvilku klidu. Vona mě naháněla na zahradě, lítala za mnou v kroksách s founem v pazouře a já jí úspěšně zdrhal. Vona má furt na hnátách ty kroksy a vona v nich neumí běhat, bo je úplně nemožná. Párkrát ztratila balanc i kroksu, až to vypadalo, že si zase nabije držku. Tak sem se zkrátka slitoval a nechal ji, ať mě blejskne. Jenže byla tak uhoněná, že se jí klepala pazoura, takže sem byl na všech fotkách úplně rozmazanej. Já byl jen takovej černej flek. Tak sem ji kousnul, aby si jako uvědomila, že fotí serebritu, nebo jak se to říká, a musela fotit znova. To už celkem šlo, já jí všechny ty fotky zkontroloval. Pak chtěla fotit i Kouli, ale Koule vodmítala vylízt z křáku, tak to baba vzdala. Aspoň bude mít ve founu víc místa na moje fotky.

Teď rašple dřepí na díře a prej má hoňku. No jistě, já ji včera načapal s kebulí v lednici, vona tam zas něco užírala, nějakou bílou kulatou věc a mlaskala. Von to byl nějakej sejra asi, teda podle vůně. A nedala mi ani vochutnat. Tak to má teď za trest, baba lakomá.

Hele, už se šourá zpátky, tak já končím a dělám, že spím.

2. září

Ta dopadla. Tím myslím matku. Musím teda říct, že je mi jí až líto. Vona byla s dvounohým na vejletě, někde v horách, prej. Já teda jako nevím, co to sou hory, bo sem nikdá žádný neviděl, ale asi to bude něco velkýho a hroznýho, bo vona vypadá, že asi brzo natáhne kroksy. Voni se v pátek vrátili a vona vod tý doby chodí jak rajda po čtyřiadvacítce. Furt heká a plazí se. Vona až bulela, jak ji prej bolej hnáty. Má normálně nateklý lejtka, že vypadá, jak kdyby vypadla z voka nějakýmu kultůristovi, nebo co. Je mi ji jakože líto, ale aspoň mě nemůže honit, dyž náhodou dotáhnu dom nějakou tu nečekanou návštěvu, žejo. A já se fakt celej vejkend snažil. Sem ve formě! Natahal sem domů jakože hodně myše, kerý sem čirou náhodou potkal, a všechny byly mrtvý. Koule tahala domu jen Matyldy, ale asi je taky ve formě, bo jich bylo hodně. To ste měli vidět matku, jak pindala. Vona si totiž lehla, že si jako dá voraz, ale dlouho v pelechu nepobyla, bo musela zachraňovat, žejo. Já vám z toho měl takovou prdel! Vona nemohla z pelechu ani vylízt, jak byla ztuhlá, že sem se musel smát, ale jen pod fousama, aby to nezmerčila. Koule se jí nesměje, vona totiž drží s bábou kontrabas, nebo jak se to říká. Vona je fakt děsná kroksolízalka. Já sem tvrďák, já nikomu kroksy nelížu. Já sem frajer a všichni to vědí. Dokonce prej budu dělat nějakýho předsedu kočičího spolku, nebo co. Sice jakože úplně nevím, vo co de, ale beru to. Já sem dycky chtěl mít nějakou funkci a teď ji mám.

Končím, bo slyším, že se baba vrací z díry. Sice to bude ještě trvat, než dorazí, bo vona de hodně pomalu a musí se přidržovat zdi, ale já radši vypínám founa a doufám, že mě Koule nepráskne, bo sice dělá, že spí, ale já vím, že to jen hraje. Kroksolízalka jedna.

3. září

Achooj, lidi!

Tady Koule. Teda Mia, protože tak se jmenuju, nejsem žádná Koule a vůbec nechápu, proč mi tak mamka říká. Teda von s tím přišel její dvounohej vocas, když sem přibrala ňáký to deko. Ale já nejsem tlustá, já sem plnoštíhlá. Sem taková kočičí Věstonická Venuša, říkala mamka. Prej mám krásnej načechranej kožíšek a mám prostě hrozně moc chlupů. Tak sem taková trošku kulatá, ale jen díky těm chlupům, žejo.

Dneska ráno sem čmajzla telefon dřív, než ho mohl čmajznout brácha Vocas. Von je teda nevlastní brácha, bo ho mamka našla v křoví u nějakýho prasečáku, jak říkala. Se to na něm hodně podepsalo. Von vám je furt takovej nevrlej a permanentně nasranej. Furt mě kouše a skáče mi na záda. Asi chce nosit, ale na to já mu prdím. Má svoje nohy, žejo.

Včera sem udělala průser. Přinesla sem mamce myše. Jenže sem ji nějak víc stiskla, bo se mi snažila vyvlíknout, a vona ta myše se začala točit do kolečka a válela sudy. Já sem z toho měla srandu, bo sem si myslela, že je to nějaká myše z cirkusu, jenže mamka říkala, že to není myše z cirkusu, že sem jí něco udělala s mozkem. A tak mamka plakala a já plakala taky, bo jak pláče mamka, tak já musím taky plakat. Vona ta myše umřela a já sem po mamce srdcoměkkatá a tak mi to bylo jakože moc líto.

Tak sem mamce donesla jinou myše. Byla sem vopatrná a myše začala lítat po ložnici. Měla sem radost, mamka ne. Mamka začala držkovat, že ji bolí celej člověk. Já teda nevím, jak bolí celej člověk, když sem kočka, žejo, ale asi hodně, bo mamka si klekla na kolena, že jako hodí voko pod postel, kam ta myše zalítla, a pak se nemohla zvednout. Takže celej člověk asi fakt hodně bolí. Tak sem chtěla mamce pomoct tu myše chytit. Jenže přišel Vocas a bylo to. Jako že bylo po myše. Von ten Vocas je hroznej, von není vůbec srdcoměkkatej, von je úplnej hajzl, říká mamka. Tak mamka musela tu myše pohřbít a byla smutná. A já nechci, aby byla smutná, tak sem jí donesla Matyldu. Sem myslela, že bude ráda, a vono prd. Vona ráda vůbec nebyla. Tak sem byla smutná zase já a šla si raděj po svým a přetáhla večerku. Mamka pak lítala po zahradě a volala mě, ať jdu jakože domu, že mám v misce krávu. Jenže jak sem byla smutná, tak sem byla i trochu uražená a dělala sem, že tam nejsem, i když sem tam byla. Já totiž umím bejt úplně neviditelná, když chci. Takže nemůžu bejt tlustá, logicky, když sem neviditelná, neasi. Mamka běhala po zahradě a volala a já čekala, až sebou zase flákne, bo vona to má asi jako koníčka, flákat sebou. Vona dycky zakopne, bo má na nohách kroksy, a ty prej vůbec nejsou na běhání, říkala. Nějak dlouho sebou ale nechtěla fláknout a já měla fakt hlad na krávu, no tak sem vylezla z křoví, kde sem byla celou dobu neviditelná. A dostala sprdunk. Mamka vyhrožovala, že budu mít dneska zaracha, tak doufám, že už na to zapomněla. Vona zapomíná často, bo už je přeci jen stará. Tak sem zvědavá, jestli toho zaracha budu mít, nebo ne.

Tak čau a já zase napíšu. Musím vobčas uvíst věci na pravou míru, žejo. Bo Vocas si strašně vymejšlí.

(Vaše krásná a štíhlá Koule)

4. září

Tak rašple zase vobjednala nějaký pičičovinky z Číny. Vona je fakt nemožná. Vona ne aby koupila celej kamion mejch voblíbenejch kapsiček, vona vobjednala nějaký koule, kerý přilepila na dveře. Teda jenom jednu tam přilepila, ale je to naprostej nevkus. Krom toho, že to vůbec neladí, tak to smrdí. Kouli to nesmrdí, Koule z toho byla úplně v prdeli. Vona se s tou koulí mazlila a voblizovala ji, kousala do ní a byla úplně jak praštěná. Já k tomu čuchnul a fuj. Tohle nejni nic pro mě. Já sem kocour, ne nějaká lízačka koulí. Teda netvrdím, že svoje koule si nelížu, ale to je něco úplně jinýho, žejo.

Pak si koupila čepici a rukavice. Jako teď, v tom horku? Já to říkám furt, že nejni normální. Co bude nosit v zimě? No a ještě jí přišly nějaký ty věci, co si dá na ksicht, a já ji pak nemůžu vůbec poznat a syčím na ni. Vona si asi myslí, že jí to nějak pomůže, pche. Nepomůže, jí už nepomůže vůbec nic. Je to stará bába, sice furt jako na člověka nevypadá zas tak špatně, ale stejně to bude čím dál horší. Jo, kdyby měla chlupy, vypadala by líp. Vona teda chlupy má, ale jenom někde a ty sou jí k prdu, žejo. Vona si třeba sundá chlupy z haksen a já si k ní pak nemůžu vůbec lehnout, bo je jak suchej zip. Se na ni nalepím a nemůžu se vodtrhnout. Naštěstí si haksny vodchlupuje jen v létě, v zimě je jak Yetti. Já teda nevím, kdo je ten Yetti, ale matka to říkala. Taky sem jí říkal, že by mi měla koupit ňákýho founa, dyž sem ta serebrita, žejo. A vona, že to prej nepotřebuju, bo neumím psát. Jako chápete to? Já? Takovej spisovatel? Vona ničemu nerozumí. Vona si furt mele to svoje, a stejně ji nikdo neposlouchá. Já ji teda neposlouchám vůbec.

Koule, to je jiná. Kroksolízalka jedna. Co matka řekne, tak je svatý. Ženský, no. Já teda jako vůbec nemám tucha, k čemu vlastně ženský sou. Asi k ničemu.

No nic, končím, bo by zase baba pindala.

5. září

Matka byla na houbách. To nejni jakože až tak divný, žejo. Ale vona nás zavřela doma a šla courat do lesa. Jako chápete to? Vona nás jako nemohla vzít s sebou? My museli dřepět doma a nudit se? A to přitom já sem jakože fakt šikovnej hledač hub. Teda asi, bo sem nikdy žádný nehledal, ale sem si jistej, že bych toho našel víc jak vona. Tak sem se rozhod, že jí přerovnám hadry ve skříni. Já jí dám komínky! Hader má tři prdele, a stejně je nenosí, bo se do nich nevejde. Jak já říkám furt dokola, ženský sou divný. Koule je taky divná. Matka si de courat a jí to nevadí. Vona de úplně v klidu chrápat, místo aby mi pomohla se pomstít. Takže veškerá dřina byla zasejc jen na mně. Tak sem to vzal pěkně vod podlahy, jako vod nejnižší police. Všechno sem pěkně vyházel a hned je ve skříni víc místa. Mohla by tam třeba naskládat kapsičky, abych je měl pěkně po ruce, teda po pacce. Pak sem si šel sednout na stůl a vyhlížel matku, abych ji neprošvih, žejo. Místo matky ale přijelo velký auto a vylez nějakej chlap s vohromnou krabicí. Co to je? Kdo to je? Sem vám byl tak zvědavej, co to přivez, a baba nikde. Tak sem šel zkontrolovat linku, esli tam něco nenechala bez dohledu. Rašple lakomá, ani ťuk. Jen hrneček vod kafe, a kafe já nepiju. Tak sem šel aspoň poshazovat jabka ze stolu ve vobejváku. Vony se tak pěkně kutálely, tak sem si aspoň začutal. Kam se na mě hrabe nějakej Ronaldo, já sem čutálista, že by mě i v A. C. Milán brali všema deseti, co deseti, aspoň dvaceti.

Pak cvakla klika a konečně dorazila rašple. Uhoněná, zpocená až na prdeli a v koši pár hub. Stálo ti to za to, babo jedna? Nemohla si zůstat doma a drbat mě na zádech? Prej ji bolej hnáty a kebule. Kdyby mě aspoň vobčas poslouchala. Pak ale dotáhla tu vohromnou krabici a votevřela ji. Já vám byl v sedmým nebi. Vevnitř byla hromada kapsiček a já jí teda hned z fleku to její courání vodpustil. Protentokrát.

No a pak šla do ložnice a viděla bejvalý komínky... To vám bylo čóro...

6. září

Sem se včera na celý ráno zdejchnul. Sem se šel krapet podívat po vokolí, jako esli je všechno v cajku, esli nám tu necourá nějaká cizí kočka, esli vopeřený rogala lítaj ve správný vejšce, kolik novejch telat se narodilo a esli náhodou někde z baráku nečumí Arnoštovi prdel, nebo hlava, abych ho dyžtak moh ulovit, žejo. Je fakt, že sem byl na vobhlídce dlouho a nějak sem se zapomněl, ale aby baba takhle vyšilovala? Jako já ji slyšel, jak mě volá, ale měl sem důležitější věci na práci, žejo. Vono to jakože nejni jednoduchý, vobhlídnout celej rajón, neasi. Vona lítala v těch svejch prošmajdanejch kroksách po zahradě a řvala jak praštěná. Tak sem mňouknul, že sem jako v cajku a ať nevyšiluje, ale vona je hluchá a neslyšela mě. Ale určo mě slyšela Koule, kerá za ní chodila jak poslušnej pejsek, fuj. Vona je fakt hrozná kroksolízalka, furt je matce za prdelí, kam se jen hne. Vona s ní chodí i na díru. Asi aby do ní náhodou baba nezahučela, nebo co. Takže mě určo slyšela, ale nic matce neřekla. Vona nejni jen kroksolízalka, vona je i škodolibá pinda. Vona chtěla, ať mám průser, to je jasný. Dyž sem dokončil vobchůzku, tak sem šel hned domů a doma byla nasratá baba. Vona mi dala takovej sprdunk, že sem se až červenal, což ale naštěstí nejni na mně vidět, žejo. Koule stála v kuchyni a normálně se tvářila škodolibě. Tak sem byl uraženej a nasratej a rozhod sem se, že se pomstim. Dneska ráno, dyž eště baba chrápala, tak sem šel hodit bobana. Toho nejvíc smradlavýho bobana. A jak sem tlačil, tak sem střílel bobany všude, dokonce i ven ze záchodu. To vám byla prdel! Matka vylítla z pelechu, popadla ubrousek, že jako pude zlikvidovat bobana v záchodě, a ejhle, nevšimla si bobanů na zemi a šlápla do nich. Průser byl, že neměla kroksy a šlápla do nich bosou nohou. Vona je jako vod přírody držka nevymáchaná, ale takový slova, kerý vypustila z huby, tak to ani já sám neznám. Teď si myje hnáty a nadává jak vorlosup.

Pomsta byla sladká.

9. září

Tak dybyste vo nějaký tý brigošce věděli, dejte mi echo.