Tato kniha obsahuje rady a informace týkající se zdraví a lékařské péče. Měla by však být používána jako doplněk a v žádném případě nenahrazuje rady vašeho lékaře nebo jiného vyškoleného profesionálního zdravotníka. Pokud víte nebo se domníváte, že trpíte nějakým zdravotním problémem, doporučujeme vám se před zahájením jakéhokoli léčebného programu nebo léčby poradit se svým lékařem. Bylo vynaloženo veškeré úsilí, aby byly informace obsažené v této knize k datu jejího vydání přesné. Vydavatel i autorky se zříkají veškeré odpovědnosti za případné zdravotní projevy, které mohou vyvstat v důsledku aplikování metod navržených v této knize.

Materiály, na které je odkazováno prostřednictvím internetových stránek uvedených v této knize, jsou výlučnou zodpovědností autorek. Nakladatelství se zříká veškeré odpovědnosti za následky plynoucí z využívání materiálů a informací uvedených na těchto internetových stránkách. Tyto materiály jsou doplňkové a netvoří součást této knihy. Autorky si vyhrazují právo internetovou stránku dle vlastního uvážení kdykoli zrušit.

Originally published in the English language by Harper; An Imprint of HarperCollins Publishers Ltd. under the title Secrets Of The Icewomen in 2025.

Copyright © 2025 by Isabelle Hof and Laura Hof

Translation © Daniela Reischlová, 2025

Jacket design by Amanda Kain

Jacket photographs © Sam Eye Am Photography

Author photographs by Christiana Sto Photography

All rights reserved.

ISBN 978-80-7696-095-4

Síla chladu a dechu
pro posílení
hormonální rovnováhy,
zdraví a naplnění
vnitřního potenciálu

Tuto knihu bychom rády věnovaly naší mamince: její odchod nás naučil spoustě věcí a následně jsme se vydaly na cestu, bez které by tato kniha nikdy nevznikla.

ÚVOD

Jednoho chladného zimního rána v roce 2020 nad Nizozemskem v plné síle zuřila bouře Dennis. Řada lidí se proto rozhodla zůstat ve svých útulných domovech, zachumlaní v teplém oblečení a vlněných ponožkách, ale my jsme měly jiné plány. Ještě nebylo ani devět hodin ráno a my se obklopené proudy deště a kvílejícím větrem společně s naší novou Komunitou ledových žen poprvé smočily. Tuhle skupinu jsme založily s cílem zpřístupnit více ženám zkušenost v podobě ledových koupelí, které mají pro ženy jedinečné přínosy. V holandštině máme přísloví: „Čas nebo nečas,“ které znamená, že ať už venku panuje jakékoli počasí, pokračujeme v tom, co právě děláme. A přesně to jsme udělaly!

Díky nepohodlí onoho dne a bouři, která všude kolem nás působila doslova spoušť, nám chlad přinášel snad ještě větší klid. Obklopené dalšími silnými a houževnatými ženami jsme se staly samotným okem bouře. Od této chvíle se zima a podzim staly našimi nejoblíbenějšími ročními obdobími, ve kterých se scházíme. Naše setkání jsou vždy plná pozitivní energie, klidu a samozřejmě také pocitů úspěchu a vzrušení, které se následně dostaví. Od té doby se Komunita ledových žen neustále rozrůstá, a to nejen v Nizozemsku, ale po celém světě – od Spojených států přes Španělsko až po Guatemalu, a začalo se v ní scházet stále více žen, které spojuje sdílená láska k otužování.

V první řadě bychom rády poděkovaly tisícům žen, které se účastní workshopů, výprav a pobytů na téma metody Wima Hofa (WHM z anglického Wim Hof Method), setkání ledových žen, a dokonce se stávají instruktorkami WHM, protože právě všechny jejich dotazy, které nám za ty roky položily, nám ukázaly, že tato kniha musí vzniknout. Jednalo se o dotazy typu: Kde najdu víc informací o metodě a zdravotních podmínkách souvisejících specificky se ženským zdravím? Mohu tuto metodu používat jako podpůrnou praktiku během menstruačního cyklu, těhotenství nebo menopauzy? Mají dechová cvičení a chlad jiné účinky na ženy a na muže?

Spousta skvělých otázek! Za ty roky jsme se snažily jich co nejvíc zodpovědět, sdílely jsme s ostatními ženami různá zjištění a příběhy a současně jsme nepřestávaly usilovat o to, aby probíhal hlubší výzkum ohledně konkrétních dopadů metody WHM právě na ženy. A nyní je tu tato kniha, která nám dává možnost zodpovědět všechny tyto otázky na jednom místě a poskytnout ženám v naší komunitě i mimo ni výchozí bod, odkud začít budovat přístup k této metodě zaměřený vyloženě na ženy.

Tato kniha obsahuje informace o metodě Wima Hofa ve vztahu k ženám a sdílíme v ní tipy a techniky, které jsou pro ženy obzvlášť důležité. Ženy čelí neuvěřitelné zátěži v podobě stresu, hladina našich hormonů kolísá každý měsíc i v průběhu celého našeho života a to všechno ovlivňuje naše těla, fyziologii, a dokonce i strukturu mozku. Tyto změny mají vliv na regulaci naší tělesné teploty, jak moc je nám zima nebo teplo, stejně jako na rytmy našeho dechu. A právě proto je nejen přínosné, ale dokonce zásadní přistupovat k ženskému zdraví a kondici, jakož i k praktikování metody WHM způsobem, který zohlední všechny ty tajemné a neuvěřitelné rozdíly mezi námi.

V této knize se ponoříme do hlubin ženské fyziologie a tří pilířů WHM – kterými jsou chlad, dýchání a mysl – a následně se budeme věnovat konkrétním přínosům WHM pro ženy doloženým jak výzkumem, tak i naší vlastní zkušeností. Poté vás provedeme třicetidenní výzvou ledové ženy, která vás s metodou WHM seznámí srozumitelným a zvládnutelným způsobem tak, abyste ji mohly snadno praktikovat i doma. Pro hlubší porozumění tomu, jak přesně praktikovat WHM, nicméně vždy doporučujeme absolvovat workshop WHM.

Ale než se do toho pustíme, ještě pár slov k bezpečnosti. Překonávání sama sebe je nedílnou součástí metody Wima Hofa, je však důležité znát své limity a vždy klást na první místo bezpečnost. Dechová cvičení WHM vždy provozujte vsedě nebo vleže a v bezpečném prostředí. Dýchání v rámci metody Wima Hofa může mít vliv na motorickou kontrolu a ve vzácných případech vést až ke ztrátě vědomí. Proto vždy zdůrazňujeme, že byste dýchání nikdy neměly trénovat při řízení, ve vodě nebo poblíž ní ani na žádném místě, kde byste si při ztrátě vědomí mohly způsobit zranění. Pokud jste se doteď žádné formě otužování ještě nevěnovaly, nezapomínejte, že je vše třeba dělat postupně. Chlad je mocná síla, a jestliže na něj nejste řádně připravené a trénované, může vašemu tělu způsobit šok. Tuto metodu neprovozujte, jste-li těhotná nebo trpíte-li epilepsií. Lidé s kardiovaskulárními problémy či jinými závažnými zdravotními obtížemi by se před zahájením praktikování metody Wima Hofa měli vždy poradit se svým lékařem. A v neposlední řadě vždy naslouchejte svému tělu a nikdy se do praktikování této metody nenuťte.

Doufáme, že se tato kniha dostane do rukou každé ženy praktikující metodu Wima Hofa, že všem pomůže naladit se na ty nejhlubší části svého já a cítit se kompletní. Pokud tuto knihu právě držíte v ruce, věříme, že vám napomůže znásobit vaši sílu a přesměrovat vaši energii. Doufáme, že vám pomůže prolomit bariéry sociálního podmiňování, vnějších očekávání a strachu. Doufáme, že díky ní naleznete ve svém nitru rovnováhu a klid, aby byl i váš život klidnější. Jsme přesvědčené, že WHM je jeden z nejúčinnějších přírodních nástrojů, který si můžete přibalit do své pomyslné krosny, až budete kráčet po lidské cestě zvané život, a že vám přinese větší kontrolu nad vlastním štěstím, zdravím a sílou. Fotografie lidí ve vědrech plných ledu nebo v zamrzlých jezerech, které vás roztřesou zimou už při pouhém pohledu, ženy často odrazují, aniž by tušily, že se tak připravují o život měnící účinky této metody. Nicméně zeď mezi ženami a metodou WHM se již začíná bortit a my doufáme, že tato kniha ji strhne úplně – a oficiálně zveme všechny ženy, aby se nebály vstoupit.

1 /
METODA WIMA HOFA

„Nemožné je možné.“

V dnešní době metoda Wima Hofa (WHM) zahrnuje online kurzy, střediska, workshopy a výcvikové pobyty organizované vysoce specializovanými instruktory po celém světě. Ale je tomu tak až v poslední době. Předtím, než se rozšířila WHM v dnešní podobě, byl náš otec známý spíš jako extrémní jedinec, chlapík předvádějící šílené ztřeštěnosti, který přitahuje spoustu pozornosti svými nadlidskými kousky – zdolal Mount Everest v kraťasech, naboso uběhl půlmaraton za severním polárním kruhem a přes 112 minut stál v kontejneru plném ledu. Trvalo mu přes čtyřicet let, než se od chlapíka vnímaného jako cirkusová atrakce propracoval na pozici osoby respektované ve zdravotních a lékařských kruzích.

Právě tento vědecký zájem byl pro rozvoj metody Wima Hofa tak, jak ji známe dnes, klíčový. Věda představuje primární způsob, kterým získáváme znalosti o přírodním světě. Prostřednictvím systematického pozorování, experimentování a analyzování objevujeme základní principy a zákony, kterými se řídí náš vesmír. Tyto poznatky pak tvoří základ toho, jak chápeme věci okolo nás, a pomáhají nám se v tomto komplexním světě vyznat. Nebýt zájmu vědců, mohlo se stát, že by náš otec, Wim Hof, jednoduše zůstal jen lidskou anomálií schopnou extrémních počinů. Ovšem díky vědě víme, jak je možné, že náš otec dokázal tak dlouho vydržet v chladu, a víme i to, že jeho praktiky mohou být prospěšné pro nás pro všechny.

OD LEDOVÉHO MUŽE K METODĚ WIMA HOFA

Tátův vztah s vědou a zdravotnictvím začal v roce 2007, kdy odletěl do Spojených států, aby tam stanovil nový Guinnessův světový rekord. A to se mu také podařilo, když na newyorském Times Square dvě hodiny, šestnáct minut a třicet čtyři vteřin seděl v kádi s ledem. V rámci stejné cesty navštívil také Feinsteinův institut pro lékařský výzkum, aby na něm mohli provést několik zdravotních testů. Doktora Kevina Traceyho, prezidenta a výkonného ředitele Feinsteinova institutu, který se proslavil svou studií nervového systému, zajímala Wimova schopnost vzdorovat chladu – zejména pak sledování Wimova autonomního nervového systému, který reguluje mimovolní procesy v těle, jako například srdeční frekvenci, krevní tlak, dýchání, zažívání a sexuální vzrušení. Připojili tátu na různé přístroje, zatímco on meditoval a prováděl svá dechová cvičení, a potom mu odebrali krev, aby mohli zanalyzovat 307 různých krevních biomarkerů. Výsledky přinesly důkazy, že Wim Hof dokáže ovlivňovat chování svého autonomního nervového systému, což se do té doby považovalo za nemožné. Doktor Tracey výsledky studie popsal v dopise a naznačil v něm, že meditační a dechové techniky Wima Hofa mu umožňují účinně stimulovat bloudivý nerv, který je zásadní pro stav tělesného uvolnění a regenerace, a že tuto vrozenou schopnost by tak mohl mít každý z nás.

Když náš otec v roce 2009 opět zdolával světový rekord – seděl až po krk ponořený ve vědru s ledem jen v kraťasech –, znovu souhlasil s dalším sběrem tělesných údajů, tentokrát s jiným výzkumníkem. Ten Wima požádal, aby spolkl malou monitorovací kapsuli Vital Sense, která bude měřit teplotu jeho tělesného jádra, zatímco bude sedět ponořený v ledu. Toto měření proběhlo ve spolupráci s doktorem Kenem Kamlerem, lékařem praktikujícím medicínu v těch nejextrémnějších podmínkách na Zemi včetně Antarktidy, který zároveň pracoval pro NASA jako hlavní lékařský specialista na vysoké nadmořské výšky. Během tohoto experimentu tým doktora Kamlera sledoval, jak teplota tátova tělesného jádra klesla na 31 °C, načež znovu stoupla k 36,5 °C, a to bez jakéhokoli externího zdroje tepla. To dokazovalo, že táta má nad svými fyziologickými procesy neuvěřitelnou kontrolu. Jak doktor Kamler následně napsal ve svém dopise:

Standardní vědecké dogma praví, že jakmile teplota vašeho tělesného jádra klesne pod 35 °C, přestanete se třást… a pokud od tohoto okamžiku není zajištěn externí zdroj tepla, vaše tělesná teplota bude dál klesat, dokud nezemřete na podchlazení. Wim však ukázal, že to neplatí… Dramatickým způsobem nám předvedl, že v lidském těle se skrývá neuvěřitelná síla, které zatím moderní medicína zjevně nerozumí.

Wim Hof popřel lékařskou teorii a znovu ukázal, že nemožné je možné. Doktor Kamler tátovi řekl, že pokud by se mu podařilo tyto výsledky zopakovat, mělo by to obrovské dopady pro celé lidstvo a otevřela by se tím zcela nová éra výzkumu nervového systému. A to byl ten okamžik, kdy se náš otec vydal na svou skutečnou misi – ukázat světu nejen to, čeho je schopen on sám, ale že to dokáže naučit i jiné.

Další vědeckou osobností, která v tomto příběhu sehrála svou roli, je doktorka Marianne Hopmanová, profesorka fyziologie Lékařského centra Radboudovy univerzity, která se věnuje studiu chronických onemocnění a jejich základních mechanismů. Ta chtěla našeho otce studovat právě na základě prvotních zjištění, že dokáže vědomě ovlivnit svůj autonomní nervový systém. V letech 2010 a 2011 doktorka Hopmanová provedla tři experimenty, při kterých měřila tátovu zánětlivou reakci během praktikování metody WHM. Do těla mu vpíchli kousky mrtvé bakterie E. coli a následně jeho imunitní reakci porovnali s reakcemi dalších 112 lidí, kterým byla injekčně vpravena stejná bakterie. U všech účastníků se projevily příznaky aktivace imunitního systému jako horečka a únava. Ale náš táta po injekci neonemocněl. V krvi měl nižší hladinu zánětlivých bílkovin, a dokonce i po šesti dnech měl vyšší úroveň bílých krvinek než ostatní účastníci. Tato studie se stala základem pro zkoumání schopností a protokolů Wima Hofa nejen v kontextu nervového systému, ale i v souvislosti s imunitou a přímo vedla k nejslavnější studii o Wimu Hofovi – studii Radboudovy univerzity z roku 2014.

STUDIE RADBOUDOVY UNIVERZITY Z ROKU 2014

Ve vědě se experiment prováděný na jedné osobě nazývá „případová studie“. Ta sice může odhalit neuvěřitelné informace, jako studie z roku 2012 provedená na našem otci, avšak její váha je poněkud omezená. Může přinést úžasné výsledky, avšak nedokazuje, že tyto výsledky jsou přímo aplikovatelné i na další osoby. Vědci vypozorovali, že Wim Hof je schopen neuvěřitelných věcí, ale nedokáže je jen on? Mohli by si tátovy techniky natrénovat i další lidé a vykázali by pak stejné výsledky? Radboudova univerzita to toužila zjistit. A tak se spojila s naším otcem a v roce 2014 společně provedli nyní slavnou studii nazvanou Voluntary Activation of the Sympathetic Nervous System and Attenuation of the Innate Immune Response in Humans (Volní aktivace sympatického nervového systému a zeslabování přirozené imunitní reakce u lidí). Pro tuto studii Wim Hof trénoval osmnáct mužů, přičemž dvanáct z nich bylo náhodně vybráno, aby se zúčastnili experimentu, a posléze podstoupili různé testy imunitního a nervového systému a jejich výsledky byly porovnány s výsledky kontrolní skupiny.

Isabelle: Vzpomínám si, jak jsem o studii Radboudovy univerzity slyšela poprvé. Zrovna jsme s tátou byli v Holandsku, jeli jsme v autě a on mi vyprávěl, jak s Radboudovou univerzitou řešil, kolik dní bude na trénink těchto osmnácti mužů potřebovat. V duchu jsem přemítala, jestli řekne roky, měsíce, nebo týdny, a tak mě překvapilo, když táta sebevědomě prohlásil, že mu bude stačit deset dní! Šokovaně jsem na něj upřela nechápavý výraz a namítla jsem: „Ale vždyť ty sám máš tolik zkušeností a hodně jsi trénoval, vážně si myslíš, že to zvládneš za deset dní? Co když ti to na jejich vytrénování nebude stačit?“ V duchu jsem si říkala, že tělu může trvat roky, než se na něco takového adaptuje, a on chce tuhle skupinu dobrovolníků za pouhých deset dní naučit něčemu, co kromě něho samotného ještě nikdy nikdo nedokázal. Vždyť by tím mohl ohrozit celou snahu předvést potenciál téhle metody. Ale táta byl neoblomný a trval na tom, že deset dní bude stačit. Asi nemusím říkat, jak jsem z toho byla nervózní. Ale zpětně si uvědomuju, že velkou součástí tátovy metody je právě víra!

Za doprovodu vědců vzal Wim Hof osmnáct vybraných mužů na čtyřdenní trénink do Polska. Trénovali tam jeho dechová a mentální cvičení a otužovali se v ledové vodě. Dokonce je vzal na výstup  do zasněžených Krkonoš na česko-polských hranicích, oblečené jen v šortkách. Když si pak na vrcholku hory společně zatancovali Harlem Shake, táta věděl, že jeho parta chlapů je připravená! Po návratu do Nizozemska samostatně trénovali dalších šest dní, připravovali svou mysl, otužovali se a denně prováděli dechová cvičení. Bezprostředně po ukončení tréninku byla dvanácti z osmnácti účastníků v nemocnici vpíchnuta bakterie E. coli a následně byli pozorováni.

A výsledky byly pozoruhodné. U kontrolní skupiny, která nepodstoupila trénink s Wimem Hofem, se dle očekávání dostavila nevolnost, bolesti hlavy, třes a horečky. Oproti tomu 100 procent účastníků z WHM skupiny se cítilo naprosto v pořádku a neměli buď vůbec žádné, nebo jen velmi mírné příznaky. Ten rozdíl byl do očí bijící. Výsledky ukázaly, že byli stejně jako náš otec schopni ovlivnit svůj autonomní nervový systém a imunitní systém. Protizánětlivé mediátory byly u trénované skupiny o závratných 200 procent vyšší, kdežto jejich prozánětlivé mediátory o celých 50 procent nižší, a navíc měli výrazně víc bílých krvinek, které jsou pro lidi trpící zánětlivými a imunitními chorobami velmi důležité.

CO JE ZÁNĚT? Zánět je běžná a zdravá reakce těla, ke které dochází, pokud trpíme infekcí nebo jsme zranění. Každý z nás v životě prodělá nějaký zánět, například když si poraníme kotník a ten nám pak opuchne a zčervená, nebo když se potýkáme s infekcí, dostaneme horečku a zahleníme se. Naše tělo vycítí hrozbu a reaguje tím, že do oběhu uvolní chemické látky způsobující zánět, aby nás chránil. Tak proč představuje zánět problém? Potíž nastává tehdy, pokud je zánět nepřetržitý – tento stav je označovaný jako chronický zánět – a naše tělo tak nemá po jeho propuknutí šanci se zotavit a pročistit. Máte-li v těle mírný dlouhodobý zánět, může dojít k deregulaci vašeho imunitního systému, což může vést k celé řadě chorob.

Výsledky této studie byly v roce 2014 zveřejněny v prestižním vědeckém časopise PNAS (Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America), díky čemuž Wimovy techniky získaly na věrohodnosti a vzbudily ještě větší zájem vědců. Právě tato studie odstartovala skutečný mainstreamový zájem o metodu a poskytla jí vědeckou oporu.

A KDE JE VÝZKUM TÝKAJÍCÍ SE ŽEN? Možná jste si všimly, že prvních pár studií zabývajících se metodou WHM se týkalo výhradně mužů. Jedná se o projev mnohem většího problému. Ženy jsou totiž obecně v rámci lékařských výzkumů zkoumány mnohem méně často než muži – v roce 2009 zahrnovalo ženy pouze 28 procent provedených studií. Ženy byly jednoduše považovány za „menší muže“ a z klinických studií byly vylučovány, protože existovaly obavy, že každoměsíční kolísání jejich hormonů by mohlo narušit výsledky. To má však pro ženy velmi neblahé důsledky. Výzkumníci z Chicagské univerzity například analyzovali studie, při kterých byla ženám podána stejná dávka léků jako mužům, a zjistili, že v 90 procentech případů se u žen projevovaly silnější vedlejší účinky na podaný lék než u mužů a míra nepříznivých účinků léku byla u žen dvakrát vyšší než u mužů. V posledních letech se tato situace trochu zlepšila a počet studií zahrnujících ženy v roce 2019 stoupl na 49 procent. Nicméně u osmi z devíti zkoumaných oborů se poměr výsledků analyzovaných dle pohlaví nezlepšil. V oboru farmakologie trend zahrnování žen do studií naopak ještě víc poklesl, a to z 33 procent na 29 procent. A to je jeden z důvodů, proč se profesorka psychiatrie na Kalifornské univerzitě v San Franciscu (UCSF) doktorka Elissa Epelová začala zajímat o zkoumání účinků metody WHM na stres, náladu a deprese u žen. Momentálně se pracuje na zveřejnění této studie, ale předběžné výsledky už ukázaly, že WHM pocit stresu u žen snižuje a vede k výrazně vyššímu počtu pozitivních emocí za den, navíc s dlouhodobým přínosem.

Studie poprvé v dějinách ukázala, že my všichni jsme schopni vůlí ovlivnit svůj autonomní nervový systém a imunitní systém, což bylo až do té doby považováno za nemožné. Před zveřejněním této studie se v každé učebnici uvádělo, že náš autonomní nervový systém nelze ovlivnit, a totéž se všichni doktoři učili ve škole. Důležitost tohoto vědeckého průlomu znamenala, že musíme přehodnotit, čeho jsou lidé schopni. Jednalo se o skutečný posun paradigmatu.

Jak prohlásil Peter Pickkers, profesor experimentální intenzivní péče na lékařské fakultě Radboudovy univerzity: „Skutečnost, že lidská bytost dokáže vědomě ovlivnit svůj autonomní nervový systém, nyní byla nade vši pochybnost vědecky prokázána. Stalo se tak poprvé v historii. Předtím to nikdo nedokázal.“ Jeden novinář z holandského zpravodajství se našeho otce na nemocničním lůžku obklopeném doktory, profesory a výzkumníky zeptal, jestli bylo těžké tento experiment absolvovat, a jeho odpověď napověděla hodně o jeho vnitřním světě během této cesty:

Pro mě to bylo snadné. Víte, co bylo těžké? Cesta vedoucí k tomuto okamžiku, ukázat, že nemožné je možné. Všechno to posmívání, kritika, odmítání uvěřit… Až to celé skončí… budu brečet.

Dobře si vzpomínáme, když byly výsledky studie zveřejněny, ale zprávy o tomto novém posunu paradigmatu se nezačaly šířit hned. Vlastně mohly úplně zapadnout, nebýt nekonečného odhodlání a nasazení našeho otce. Chvíli trvalo, než se o studii začaly zajímat místní noviny a televize a než se nakonec její výsledky začaly šířit i do zahraničí. Táta byl najednou víc slyšet díky mezinárodním podcastům, třeba podcastu Tima Ferrisse nebo Joe Rogana, nebo díky krásnému dokumentu v rámci série VICE. Každý den usilovně pracoval, aby šířil své poselství a techniky mezi všechny, kdo měli zájem (a někdy i mezi ty, kdo zas až takový zájem neměli). Ve všech podcastech a dokumentech určených širokému publiku je náš otec vždycky extrémně zanícený a nadšený a stejně zaníceně mluví i s taxikáři, zdravotními sestrami a kýmkoli dalším, pro koho by podle něj mohla být jeho metoda přínosná. Vždycky si byl jistý, že jeho schopnost ovlivnit autonomní nervový systém je něco, co s určitým tréninkem zvládne každý, a teď je jeho přesvědčení podloženo i vědecky. Podařilo se mu oslovit každé publikum, ať už malé, nebo velké, a propojit se s ním. Povědomí o této metodě šířil se stejnou vytrvalostí, s jakou dosáhl i všeho ostatního.

Studie Radboudovy univerzity z roku 2014 znamenala průlom, po kterém rychle následovaly další výzkumy. V dalších letech byla publikována řada studií týkajících se vlivu metody WHM na autonomní nervový systém, imunitní systém, úrovně stresu, a dokonce i na konkrétní nemoci a neduhy, které objasňovaly „kouzlo“ skrývající se za schopnostmi Wima Hofa. Výsledky těchto studií prohloubily naše pochopení této metody a jejích možných využití v mainstreamové zdravotní péči a my řadu z nich rozvádíme právě v této knize, kde se detailně zabýváme přínosy metody Wima Hofa. Tento raný výzkum zároveň vedl k tomu, že náš otec plně rozvinul metodu Wima Hofa a definoval tři základní pilíře, na nichž stojí jeho dlouholeté praktiky, aby se je mohli naučit i ostatní.

TŘI PILÍŘE METODY WHM

Metoda Wima Hofa je rozdělena do třech pilířů: chlad, dýchání a mysl. Kombinací otužování, dechových technik a síly mysli znovu rozdmýcháme plný potenciál naší fyziologie. Výsledkem bude nejen mnohem větší kontrola nad vlastním zdravím, ale i nad vlastním štěstím. Pomocí metody Wima Hofa znovu nastolíme rovnováhu našeho nervového systému, nakopneme naši imunitu a vybudujeme si větší mentální odolnost.

První pilíř: chlad

Prvním pilířem metody Wima Hofa je chlad a otužování. Chlad představuje mocnou sílu, která aktivuje většinu primárních částí našeho mozku. Když jsme vystaveni chladu, přestaneme myslet na cokoli jiného, narušíme tak kontinuální tok myšlenek v naší hlavě a ukotvíme se v „tady a teď“. Našich víc než 30 bilionů buněk na tento krátkodobý intenzivní stresor reaguje tím, že aktivuje naše adaptační mechanismy. Ty pak promění vnitřní prostředí našeho těla tak, aby bylo připraveno na další nápor stresu, díky čemuž se stáváme odolnější na buněčné úrovni.

Když jsme vystaveni chladu, tak:

trénujeme kardiovaskulární a lymfatický systém,

učíme se zvládat stres,

zvyšujeme svou soustředěnost a mentální kapacitu,

aktivujeme hormony, díky kterým se cítíme dobře,

produkujeme bílkoviny reagující na chladový šok, což má přínos pro dlouhověkost,

aktivujeme kmenové buňky,

zlepšujeme spánek,

optimalizujeme metabolismus,

aktivujeme v těle hnědý tuk a zvyšujeme metabolickou aktivitu buněk,

detoxikujeme tělo,

zmírňujeme záněty,

zvyšujeme produkci bílých krvinek,

zvyšujeme produkci růstového hormonu v mozku.

Díky tomuto pilíři se také stáváme fyzicky, emočně a duševně odolnějšími. Když jsme nuceni dělat něco, co nám není příjemné, učíme se znovu převzít otěže nad vlastní stresovou reakcí. Ostatně stresová reakce, která nám velí vylézt z ledové vody, je stejná, jako když si nás v třeba práci zavolá šéf, když se hádáme s partnerem, když uvízneme v dopravní zácpě, když máme finanční starosti nebo když na sebe naše děti křičí a perou se. Pokud otužovací praktiku zdárně dokončíme, naše tělo nás odmění tím, že nás zaplaví hormony štěstí. Cítíme se spokojenější, silnější a zdravější, a ještě profitujeme z toho, že nám to líp myslí a jsme sebejistější.

Druhý pilíř: dýchání

Metoda Wima Hofa zahrnuje různé dechové techniky, které ovlivňují chemické procesy v našem těle, a pojí se s nimi hotová záplava zdravotních přínosů. Existují různé techniky pro různé účely, ale my v rámci našich workshopů a lekcí vyučujeme základní dechové cvičení WHM, které bylo použito ve většině vědeckých výzkumů. Při základním dechovém cvičení WHM se střídají fáze hlubokého aktivního dýchání a fáze, kdy dech vědomě zastavíme (tzv. zadržení dechu neboli zadržovací fáze).

Tato dechová cvičení slouží jako plnohodnotný trénink dýchacího ústrojí. Tělo se nám za něj odmění tím, že spustí kaskádu obranných mechanismů, které změní a posílí naši fyziologii. Dýchání využíváme k tomu, abychom:

dodali tělu energii a zrychlili metabolismus,

trénovali kardiovaskulární systém a plíce,

promasírovali tkáň a svaly okolo plic a bránice,

zlepšili krevní oběh,

zmírnili záněty a zlepšili reakce imunitního systému,

zmírnili stres a restartovali nervový systém,

zvýšili toleranci bolesti,

se stali odolnější vůči chladu,

se napojili na své emoce a naučili se řešit traumata,

efektivněji využívali kyslík a měli větší toleranci vůči CO2,

se dostali do meditativního stavu,

dokázali ovlivňovat svůj duševní a emoční stav.

Když lidem, kteří nikdy neexperimentovali s dechem, říkáme, co dýchání dokáže, často nám nevěří. Ale my se opravdu doslova dokážeme „sjet z vlastních zásob“. Lidé popisují kaleidoskopické vizuální vjemy, zážitky mimo vlastní tělo, sledování jiných dimenzí, uzdravení se z prožitých traumat díky tomu, že předchozí zážitky najednou zakusí z jiného úhlu, a dokonce situace, kdy rozmlouvali se svými předky nebo příbuznými (jak mrtvými, tak živými!). Těchto změněných stavů vědomí lze dosáhnout během patnácti- až dvacetiminutové dechové seance. O těchto úžasných přínosech si řekneme více v 5. kapitole. Tohle byla jen ukázka toho, jako mocná mohou dechová cvičení být.

Pomocí dechového cvičení WHM si můžeme osvojit schopnosti pokročilých jogínů nebo mnichů. Dostaneme se do sfér, o kterých si za normálních okolností jen čtete v knížkách, aniž bychom musely trénovat celá desetiletí nebo se vzdát svých pozemských statků. Těchto přínosů můžeme využít, i když jsme skuteční lidé s lepšími a horšími fázemi, nabitými diáři, rodinami, zaměstnáními a dětmi.

Třetí pilíř: mysl

Poslední pilíř se týká mysli. Tento třetí dílek skládanky bývá často přehlížen, jelikož jak práce s dechem, tak otužování jsou konkrétní věci, které lze vidět, slyšet nebo si na ně sáhnout. Porozumět nastavení mysli je často těžší, dokud to samy nezažijete, ale zároveň se skutečně jedná o základní kámen metody Wima Hofa. Jak jste se mohly dočíst v řadě studií o Wimovi, dokázal svůj autonomní nervový systém ovlivnit čirou silou vůle. Ukázal nám, že když si v mysli opakovaně nacvičuje a vizualizuje určitou situaci, dokáže své tělo přimět, aby reagovalo tak, jako by tato situace byla reálná.

Metoda WHM je ve svém jádru o kultivování silného nastavení mysli, čehož lze dosáhnout prostřednictvím posilování propojení mezi myslí a tělem. Stejně jako když trénujete svaly v posilovně, také my vytrénujeme sval spojující tělo a mysl. I soustředění lze vytrénovat pomocí meditace a my se obdobným způsobem naučíme i to, jak používat svou mysl. Víra je mocný nástroj, a pokud ji budeme pravidelně cvičit, můžeme si vybudovat nové nervové spoje a vidět skutečné, hmatatelné přínosy. Naučte se tedy využívat svou mysl a ta se stane vaším nejlepším přítelem a umožní vám udělat z nemožného možné.

Pomocí metody Wima Hofa se naučíte, jak využívat sílu své mysli. A jak rád říká náš otec: „Neexistují žádné hranice, jediným limitem je vaše mysl.“

Tyto tři pilíře jsou každý sám o sobě extrémně mocné, vědecký výzkum však dokazuje, že nejsilnější je jejich kombinace. Právě spojením těchto tří pilířů vznikají přínosy metody WHM. Není vždy snadné otočit kohoutek ve sprše na studenou a skočit do ledové koupele, ale s každým dalším pokusem posilujeme své mentální svaly a učíme se vypořádat s nepohodlím, čímž získáváme sebevědomí, které nás dovede k dalšímu kolu otužování nebo nás provede další životní výzvou.

OD LEDOVÉHO MUŽE K LEDOVÝM ŽENÁM

Když mluvíme o historii metody Wima Hofa, nelze zametat pod koberec to, co je beztak zjevné. Metodě WHM od jejího počátku dominovali muži. Když jsme poprvé začaly pořádat workshopy a tréninky, nejméně 80 procent účastníků byli muži. Pokud se na jednom z našich workshopů nebo akcí objevila nějaká žena, byl to pro ni vlastně svátek, a často jsme vtipkovaly, že pokud jste nezadaná heterosexuální žena, je to to nejlepší místo, kde si najít nápadníka!

Myslíme si, že zpočátku k nám chodilo víc mužů než žen kvůli tomu, že tváří celé této metody byl Wim. Ostatně náš otec skutečně vypadá jako mrazivý jeskynní muž. Ale to se pomalu začalo měnit. Zpočátku se nějaká žena objevila jednou za pár setkání, ale časem s sebou přivedla kamarádku nebo sestru, která zase pozvala svou kolegyni, maminku nebo přítelkyni z dětství, až naše setkání postupně začala vypadat jinak. V současnosti se našich lekcí účastní zhruba 35 až 40 procent žen, a dokonce už pořádáme i pobyty pouze pro ženy. Ženy se staly páteří naší komunity.

Jak jsme pozorovaly stále větší počet žen pokoušejících se osvojit si metodu WHM, uvědomily jsme si, jak zásadní přínosy pro ně tato metoda má. Stále častěji jsme byly svědky toho, že ženy si metodu WHM jen nezkoušejí, ale že s její pomocí od základů transformují své životy. Jsme přesvědčené, že to po všech stránkách souvisí se schopností metody WHM působit proti dopadům chronického stresu, který tolik žen běžně zažívá. A nijak nás tudíž nepřekvapuje, že během pandemie covidu-19 došlo k tak dramatickému nárůstu žen praktikujících WHM, protože mnoho žen bylo v tomto období vystaveno ještě většímu stresu než obvykle, jak se snažily zvládnout rodičovství, práci, život a vztahy. V následující kapitole se ponoříme do složité fyziologie nervového systému, epidemie chronického stresu mezi ženami i do nastínění toho, proč může být právě metoda WHM řešením, které tolik žen tak zoufale potřebuje.

2 /
ŽENY A STRES MUŽSKÉHO SVĚTA

„Buď požehnán stres.“

Metoda WHM na elementární úrovni ovlivňuje náš nervový systém a umožňuje nám vybudovat si základy odolnosti a vnitřního klidu. Jak v této kapitole zjistíme, chtějí-li být ženy po celém světě zdravé a šťastné, je pro ně naprosto zásadní, aby se naučily zvládat chronický stres. Ženy jsou vůči chronickému stresu – a zdravotním problémům, které způsobuje – náchylnější než muži, a to z historických, kulturních, společenských i neurobiologických důvodů.

Metoda WHM otevírá ženám cestu, jak získat poznatky o fyziologii stresu a jeho vlivu na jejich život, a poskytuje jim nástroje k tomu, aby mohly vzkvétat.

RYTMUS MATKY PŘÍRODY A NÁŠ MODERNÍ ŽIVOTNÍ STYL

Lidská fyziologie je produktem milionů let evoluce, zdokonalená tak, aby byla v symbióze s přírodními rytmy Země. Naše těla se například adaptují na jednotlivá roční období a související rozdíly v teplotách a množství světla během roku. Hýbeme se v souladu s cyklem každého dne – ráno v reakci na sluneční svit uvolňujeme hormon kortizol, kdežto večer v návaznosti na absenci světla okolo nás vylučujeme spánkový hormon melatonin.

Jako ženy navíc reagujeme i na další přirozené cykly, jako je menstruační cyklus, cyklus těhotenství a cyklus menopauzy. Tyto cykly trvají déle než čtyřiadvacetihodinový cirkadiánní rytmus a nazývají se infradiánní rytmy. Stejně jako planety, Slunce a Měsíc i ženské tělo těmito cykly obíhá přirozeně a v různých fázích vykazuje odlišné rytmy. Když se podíváme na způsob, jakým ženské tělo funguje, je zřejmé, že se neustále adaptujeme na výkyvy v našem interním i externím prostředí, což znamená, že v našem případě existuje mnohem víc příležitostí, kdy se může naše tělo ocitnout v nesouladu.

Pokud jde o soulad se zmiňovanými prostředími, je zásadním dílkem skládačky právě náš autonomní nervový systém. Můžete si ho představit jako most vedoucí mezi externím světem a naším vnitřním ekosystémem. Jeho hlavním úkolem je udržet náš vnitřní ekosystém v rovnováze, aby mohl vzkvétat, což v praxi znamená regulování pochodů, jako je tělesná teplota, tepová frekvence, dech, pocení a imunitní systém, přičemž je třeba, aby byly všechny tyto aspekty stabilní a jejich hodnoty se pohybovaly ve velmi konkrétním rozmezí. Tato rovnováha se nazývá homeostáze a jedná se o termín odvozený od řeckých slov znamenajících „stejný“ a „trvání“. Naše tělo neustále pracuje na tom, aby tuto homeostatickou rovnováhu udrželo pod kontrolou, a to prostřednictvím fenoménu zvaného neurocepce, kdy mozek neustále pátrá po náznacích bezpečí či nebezpečí, aniž by přitom používal části mozku zabývající se „myšlením“, tedy vědomí. To znamená, že si téměř nejsme vědomi, že k tomu nepozorovaně dochází každičkou minutu dne. Nervový systém však neustále reaguje a své reakce v závislosti na okolí kalibruje a tím nás směřuje k homeostázi.

Cokoli, co tuto homeostatickou rovnováhu narušuje, lze definovat jako „stres“ a automatická reakce na domnělé nebo skutečné hrozny (stresory) se nazývá „stresová reakce“. Většina z nás tuto část naší fyziologie považuje za něco samozřejmého, ale pravda je taková, že procesní kapacita našeho podvědomého mozku je dvěstětisíckrát větší než kapacita vědomého mozku. Podvědomá část mozku dokáže zpracovat 11,2 milionu bitů za sekundu, kdežto ta vědomá maximálně 60 bitů za sekundu.

HOMEOSTÁZE VERSUS ALOSTÁZE: „Homeostáze“ odkazuje na schopnost těla zachovávat stálé vnitřní prostředí navzdory vnějším změnám. Zahrnuje procesy, které udržují fyziologické parametry, jako jsou teplota, pH a rovnováha tekutin v rámci úzké optimální škály. Například jste-li vystaveny chladu, vaše tělo se chvěje, aby vytvořilo teplo a udrželo tak stabilní teplotu tělesného jádra. Oproti tomu „alostáze“ označuje proces, kdy se dosahuje stability prostřednictvím změny. Jedná se o dynamičtější koncept zahrnující schopnost těla adaptovat se v čase na stresory a měnící se podmínky. Alostáze zohledňuje, že tělo možná bude muset přizpůsobit své normální škály hodnot, aby se dokázalo vyrovnat s novými či dlouhotrvajícími stresory, například adaptovat se na extrémní zimu. Opakované vystavování se chladu pomocí tréninku metody WHM může tudíž vést k dlouhodobým přizpůsobením se. Vaše tělo se může naučit, jak stres v podobě chladu zvládat účinněji, například tím, že zlepší cirkulaci, zrychlí metabolismus a zvýší toleranci vůči chladu. Tato neustálá adaptace je příkladem alostáze, kdy tělo upraví svůj systém stresových reakcí tak, aby postupem času zvládalo vystavení chladu.

Nervový systém je úžasný mechanismus navržený tak, aby nás chránil před hrozbami pro náš život a zdraví. Má to však jeden háček – naše stresové odpovědi se vyvinuly v době, kdy se lidský život velmi lišil od toho, jak žijeme dnes. Pryč jsou dny, kdy jsme musely rychle utéct před lvem nebo dohnat zvíře, abychom měly co k večeři. V současnosti se potýkáme jen s minimem skutečných nebezpečí, se kterými jsme se musely potýkat jako jeskynní ženy. Namísto toho náš mozek a tělo zažívají neustálý méně intenzivní stres včetně:

pracovního stresu, jako je vyhoření, úzkost z práce, dlouhá pracovní doba,

stresu souvisejícího se stravováním, jako je strava s přemírou cukru, nízkým obsahem živin, užívání alkoholu,

fyzických stresorů, jako je sedavý životní styl, užívání léků,

společenských stresorů, jako je politika, násilí, zločinnost, války,

environmentálních stresorů, jako jsou toxiny a změna klimatu,

ekonomických stresorů, jako je recese,

zdravotních stresorů, jako jsou chronická onemocnění nebo skutečnost, že musíme pečovat o někoho nemocného.

Jenže náš nervový systém se neadaptoval natolik, aby pochopil, že tyto stresory nejsou hladoví lvi, před kterými musíme utéct, což má za následek neustálou a zvýšenou aktivaci našeho nervového systému.

SYMPATICKÝ NERVOVÝ SYSTÉM: BOJUJ, UTEČ, NEBO ZAMRZNI

Autonomní nervový systém lze dále rozdělit na dvě větve: sympatický nervový systém neboli sympatikus (SNS) a parasympatický nervový systém neboli parasympatikus (PNS). Tyto dvě větve fungují společně, podobně jako brzda a plyn v autě, přičemž sympatikus je odpovědný za reakci „bojuj, uteč, nebo zamrzni“ a parasympatikus za reakci „odpočívej a zažívej“. Aktivaci sympatiku můžeme dále dělit na krátkodobou a dlouhodobou.

Stresová reakce: krátká verze

Stresová reakce: dlouhá verze

úzkostí,

depresí,

zažívacími potížemi,

bolestmi hlavy,

problémy se štítnou žlázou,

napětím a bolestí svalů,

srdečními chorobami, infarktem, vysokým krevním tlakem a mrtvicí,

problémy se spánkem,

nárůstem hmotnosti,

problémy s pamětí a soustředěním,

hormonální nerovnováhou, menstruačními potížemi a neplodností,

chronickými záněty a autoimunitními onemocněními,

alergiemi, ekzémem a astmatem,

sníženým libidem,

zvýšeným rizikem infekcí.

Schopnost metody WHM snižovat stres může vysvětlovat, proč se při jejím praktikování tolik chorob zmírní.

ŽENY A STRES: OD VÝCHOVY K PŘÍRODĚ

METODA WHM A ANTISTRESOVÝ ČUDLÍK

VÝZKUMY ZABÝVAJÍCÍ SE METODOU WHM A STRESEM

Hormetický stres

osvojování si nové dovednosti a/nebo zvládnutí mentální výzvy,

přerušovaný půst,

saunování,

bungee jumping,

mluvení na veřejnosti.

vylepšení adaptivní stresové reakce,

posílení odolnosti na buněčné úrovni,

zlepšení fyzické kondice a kognitivních funkcí,

aktivace tkání a buněčná obnova,

regulace produkce hormonů a jejich hladin,

podpora imunitního systému,

nárůst energie.