Parádní pejsci
Alfík
ztřeštěné štěně

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Julie Sykesová

Parádní pejsci – Alfík ztřeštěné štěně – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Pro Summer, která miluje pejsky

KAPITOLA 1

Tatínek se vrátil domů, zrovna když Amélie Jonesová zdobila v kuchyni těsto na pizzu ananasem.

„Ahoj, holky moje milované,“ řekl. „Páteční večer s pizzou a zmrzlinou, viďte? Skvělý způsob, jak zakončit pracovní týden.“

Maminka chystala salát, a než se tatínek připojil k Amélii u kuchyňské linky, stihl jí tajně ukrást cherry rajčátko.

„Víc si tam toho nedáš, Amélie? Ani žampiony nebo šunku? Dokonce ani porci sýra navíc? Nejsi nemocná, že ne?“ Nemocná Amélie nebyla, pokud se tedy za nemoc nepočítá stesk po jejím starém životě. Tatínek pracoval pro stavební firmu a Jonesovi se před týdnem přestěhovali do Barkingtonu, kde si firma otevřela novou pobočku. Mamince bylo jedno, kde bydleli. Překládat dokumenty do cizích jazyků mohla odkudkoliv.

To Amélie si zvykala obtížněji. Nová škola byla oproti té staré mnohem větší a hlučnější. Stýskalo se jí po kamarádech a nevěděla, jak si najít nové. Cítila, jak na ni rodiče upírají pohled, a raději si pizzu posypala strouhaným sýrem.

„Jak bylo ve škole, Amélie?“ ptal se tatínek, zatímco si na pizzu vrstvil šunku a salám.

„Kelly působí mile,“ poznamenala Amélie opatrně.

Kelly měli všichni rádi. Amélie by se s ní ráda přátelila, ale Kelly už nejlepší kamarády měla, Anushku a Jacka.

„První týden je vždycky nejtěžší. Určitě nebude dlouho trvat, než si Amélie zvykne,“ prohlásila maminka laskavě. „Když mi bylo skoro jako tobě, babička s dědečkem se taky přestěhovali. Musela jsem přestoupit na novou školu uprostřed roku.“

Maminka se ve vzpomínkách zahleděla do dálky. „Měla jsem malou fenku jménem Bonny. Připadala jsem si s ní statečnější. Bonny mě doprovázela až ke škole a pak jsem měla dost odvahy vejít sama dovnitř.“

„Možná bychom mohli Amélii taky pořídit psa,“ napadlo tatínka, zatímco si ochucoval pizzu rajčaty a kukuřicí.

„To je báječný nápad,“ souhlasila maminka. „Pes by ti dodal sebevědomí, Amélie. Všichni moji spolužáci Bonny zdravili a já se s nimi pak lépe seznámila.“

„A taky by bylo mnohem zábavnější poznávat Barkington se štěnětem,“ dodal tatínek.

Amélie se nad tím zamyslela. Pomohl by jí pejsek, aby si nepřipadala tak opuštěná? „Možná,“ odvětila nejistě.

„Jaká rasa by se ti líbila?“ zeptala se máma.

Amélie neodpověděla. Ještě si nebyla jistá, jestli psa opravdu chce. Skákání těch cizích ji znervózňovalo a nelíbili se jí ani ti uštěkaní. Babička měla klidnou kočku, která si Amélii sedávala na klín a předla. Možná by si měla raději pořídit kočku.

„O víkendu se můžeme na nějaké pejsky podívat, kdybys chtěla,“ pokračovala maminka.

Amélie napůl přikývla. Sama nevěděla, jestli chce, nebo ne.

„Skvělý nápad,“ prohlásil tatínek a naskládal si na hromadu zrníček kukuřice ještě olivy. „Mám hotovo. Moje pizza se může dát péct do trouby!“

„Dávej pozor, Roberte, jinak se ti to všechno skutálí,“ varovala ho maminka. „Tvoje pizza připomíná spíš šikmou věz v Pise! Už jsi hotová, Amélie? Můžeme dát tu tvoji taky péct?“

Maminka vložila pizzy do trouby a Amélie mezitím prostřela stůl. Brzy už se kuchyní linula vůně rozpečeného sýra.

Maminka vytáhla svůj iPad a začala v něm hledat. „Pojď se podívat na fotky pejsků, Amélie. Že jsou roztomilí?“

Amélie se mamince se staženým žaludkem podívala přes rameno. Štěňátka byla roztomilá, ale ona toužila po kamarádovi. Může být tím kamarádem pes?

KAPITOLA 2

Následujícího rána se rodiče o pejskovi nezmínili.

Nejspíš už se jim to vykouřilo z hlavy, pomyslela si Amélie. Maličko se jí sice ulevilo, ale zčásti byla i trochu zklamaná. Po lahodné snídani v podobě teplého croissantu s míchanými vajíčky a hrnku horké čokolády byla připravená vydat se ven.

„To máme ale nádherný den, když už teď neprší. Půjdeme se projít po Barkingtonu,“ navrhl tatínek.

„Chceš se jít do toho filmového klubu podívat?“ zeptal se tatínek hlasitě.

Kelly s Anushkou a Jackem se rozhlíželi, kdo to tady huláká, a Amélie cítila, jak jí růžovějí uši. Rychle odvrátila zrak.