Pravda

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.pointa.sk

www.albatrosmedia.sk

Ondřej Štefko

Pravda – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Copyright © Ondřej Štefko, 2025

Ilustrace © Magda Kadlecová, 2025

E-book konverziu vytvorilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverzia © Grafické a DTP studio Fragment, 2025

ISBN v tlačenej verzii 978-80-7691-894-8

ISBN e-knihy 978-80-267-5015-4 (1. zverejnenie, 2025) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-267-5016-1 (1. zverejnenie, 2025) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-7691-998-3 (1. zverejnenie, 2025) (ePDF)

Předmluva

Třicet pět básní, které neuhýbají před pravdou. O vztazích, iluzích i zklamáních, o lidech kolem nás i o nás samotných. Zrcadlo každodenního života, ve kterém možná spatříte i svůj vlastní odraz. Pravda zachycená v každodenních situacích.

Naivita, zrada, nevyzpytatelnost lidské povahy i společnosti. Protože život nepřináší jen světlé okamžiky, ale často nečekané zkoušky, se kterými někdy potřebujeme pomoct. Každý verš je otiskem života – někdy krutý, jindy něžný, ale vždy pravdivý. Najdete v nich sami sebe?

Na začátek bych chtěl z celého srdce poděkovat lidem, kteří jsou pro mě neskutečně důležití, každý něčím jiným, bez nich bych nebyl tam, kde jsem. Prvně samozřejmě děkuji své rodině a přátelům, kteří mi neskutečně pomáhali a podporovali mě v potřebných chvílích.

Moje děkovná slova si nepochybně zaslouží tři mému srdci blízké osoby, ženy, bez kterých si nedovedu představit svůj život a jimž chci věnovat tuto sbírku. První z nich je paní Lucie Kopáčková, má češtinářka: Děkuji Vám za vše, co jste pro mě udělala, byla jste první, která četla mé básně a vnukla mi myšlenku na vydání sbírky, za což jsem Vám moc vděčný.

Druhou z těchto výjimečných osob je paní Daniela Kaňoková, má bývalá třídní učitelka: Několikrát jsem Vám říkal, jak moc pro mě znamenáte, a nikdy Vám to říkat nepřestanu. Jste osoba, ke které mám plnou důvěru, a naprosto Vám věřím. Vždy když jsem potřeboval pomoct, jste mi poradila a podpořila mě. Jste můj obrovský vzor, děkuji Vám.

A třetí osobou je dokonalá zpěvačka a člověk s obrovským srdcem a empatií, anděl, paní Lucie Bílá: Jste má múza, vzor, inspirace, útěcha i radost. Od malička Vás poslouchám a obdivuji, Vaše písně mě provází každou náladou, v těžkých i radostných chvílích jste se mnou. Nesmírně si Vás vážím a děkuji za to, že jste, děkuji Vám zkrátka za vše.

O. Š.

Čas

Den za dnem běží,

ale ani na chvilku se nezastaví.

Čas utíká neskutečně rychle.

Řekneme jen pouhopouhé „ano“

a už je to součást nenávratné minulosti.

Té minulosti, na kterou můžeme

jen vzpomínat či zapomenout.

Té, která jednou doběhne současnost

a vše skoncuje, jednou, ale navždy…

Osudu pán

Když sudičky stály u kolébky,

přály mu krásu, zdraví a úspěch.

Co víc si tenkrát mohl přát?

Já vím, pád a chyby!

Bez těch úspěchu nedosáhneš, nikdy!

Říkaly, že prý bude slavný.

Plný talíř mincí a minimálně sto let.

To vše jemu dávaly.

Ale jak toho má dosáhnout bez pádu?

Bez chyby? To je přeci nemožné!

A to ví i každé malé dítě.

Jenže on toho nedbal, legraci si dělal.

„Já přeci nemohu změnit osud!“

Smál se, když tato slova říkával.

A hrdě kráčel dál

na své předem vyšlapané cestě.

„Chudáku ke mně!“

volával na lokaje každičký den.

„Dones mi burgundu, hned!

Ať se mi lépe myslí. Co civíš? Běž!“

Bez úcty se choval,

jako by stvořitelem světa byl.

Jako kohout se naparoval,

a přitom vši se podobal.

Malý, tlustý, vlezlý a každého štval.

Nikdo jej neměl rád,

protože uměl jen lhát.

A jednoho krásného dne

si zavolal lokaje.

Chtěl víno, zase chlast.

Nedočkavě se choval, jako by věděl,

že se druhého dne už nikdy nedočká.

Lokaj víno popad,

bílý prášek stihl vsypat.

Kohouta nápoj nechal vypít

a ten již nikdy nepromluvil.

Přišli všichni, ale nikdo slzu neuronil.