Ema a její kouzelná zoo Mazlivá koala

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Amelia Cobb

Ema a její kouzelná zoo 20 – Mazlivá koala – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Koala byla malá, měla šedivou srst, velká chlupatá ouška a zvědavé černé oči. Tiskla se k safari bundě prastrýčka Horáce a nervózně mrkala. Ema se nemohla dočkat, až ji obejme!

Se zvláštním poděkováním Siobhan Curhamové

Pro Jennu s láskou

Kapitola jedna

Prázdniny v zoo

„Mám takovou radost, že jsou konečně jarní prázdniny!“ řekla Ema Parkerová, zatímco spokojeně pohupovala školní brašnou. „A že máme celý týden volno!“

Byl pátek odpoledne a právě jim skončilo vyučování. Ema šla ze školy se svými dvěma kamarády ze třídy, Nikolkou a Jeníkem. Jejich rodiče kráčeli hned za nimi a povídali si.

„Já mám taky šílenou radost!“ pronesla Nikolka vesele. „Už se nemůžu dočkat, až budu mít čas hrát si s Rexem!“

Ema se na ni usmála. Nikolka nedávno dostala štěně a pejsek byl moc roztomilý a neposedný!

„Jo, a já se nemůžu dočkat, až pomůžu tátovi dodělat náš domek na stromě,“ připojil se Jeník. „Pak si v něm budu moct hrát.“

Trojice kamarádů si nadšeně plánovala, co budou o prázdninách dělat, jenže potom si Ema vzpomněla na domácí úkol, který dostali. „Už víte, o čem budete dělat projekt z přírodopisu?“ zeptala se Nikolky s Jeníkem.

Ráno paní učitelka zadala celé třídě úkol na prázdniny. Měli pečlivě pozorovat něco ze světa přírody a pak o tom napsat referát. Paní učitelka je zároveň požádala, aby rostlinu nebo zvíře také vyfotili nebo nakreslili. Po prázdninách pak svým spolužákům přečtou, co se dozvěděli. Ten, jehož projekt bude nejlepší, dokonce dostane odměnu!

„Já asi budu psát o žábách. Na zahradě máme jezírko plné žab a pulců,“ řekl Jeník.

„Já nejspíš udělám projekt o divokých rostlinách,“ pronesla Nikolka zamyšleně. „Babička bydlí kousek od lesa a ví o nich spoustu věcí. Poprosím ji, aby mě tam vzala na procházku a pomohla mi je vyfotit.“

„To zní báječně! Obojí bude určitě ohromně zajímavé,“ prohlásila Ema.

„Vsadím se, že vím, o čem budeš psát ty, Emo!“ usmál se Jeník. „O některém zvířeti ze Záchranné zoo!“

Ema se uculila. Jeník měl pravdu! Jakmile jim paní učitelka o projektu řekla, Emě bylo okamžitě jasné, že její se bude týkat zvířete. Zvířata totiž zbožňovala a věděla o nich víc než kdokoli jiný ze třídy. Jen zatím netušila, o jakém přesně bude psát. V Záchranné zoo jich žily stovky – jak si má vybrat jen jedno?

„Ty máš takové štěstí,“ povzdechla si Nikolka, když vyšli ze zatáčky a objevila se před nimi vyřezávaná brána Záchranné zoo.

Ema se na Nikolku usmála. Měla štěstí. Nechodila do zoo jen na návštěvu – ona tu totiž bydlela!

Její prastrýček Horác, slavný badatel a odborník na zvířata, založil Záchrannou zoo, aby všechna ztracená, vyděšená nebo zraněná zvířata, která na svých cestách potkal, mohla získat bezpečný a láskyplný domov. Horác Higgins byl velice moudrý a laskavý a Ema se vždycky těšila, až se vrátí z cest – hlavně proto, že s sebou často přivezl do zoologické zahrady nový přírůstek!

Emina maminka Lucy pracovala v zoo jako veterinářka a bydlely s Emou v půvabném domku na kraji zahrady. To znamenalo, že Lucy mohla kdykoli ve dne nebo v noci pomoct zvířátku, které onemocnělo – a Ema měla možnost trávit ve společnosti zvířat každou volnou chvilku.

„Třeba byste mohli o prázdninách přijít do zoo,“ navrhla Ema kamarádům. „Co kdybyste se zeptali rodičů? Ukázala bych vám všechny svoje oblíbené výběhy! Žije u nás nádherný lední medvídek Chlupáč. A taky tři mláďata levharta sněžného!“

„Vážně! To by bylo prima!“ vyhrkla Nikolka a Jeník nadšeně přikývl.

Vtom se zpoza brány ozvalo zvláštní zapištění a objevila se tvářička s velkýma zlatýma očima. „Monty!“ vykřikla radostně Ema. „Čeká tu na mě, až se vrátím domů!“

Nikolka s Jeníkem se rozesmáli, když zvířátko vyběhlo z brány a skočilo Emě do náruče. Monty byl šedivý lemurek s dlouhým, zatočeným ocáskem a tak mrňavý, že mohl klidně sedět Emě na rameni nebo se jí pohodlně vešel do kapsy! Monty byl Emin nejlepší kamarád a přišel do Záchranné zoo, když byl ještě úplně maličký. Potřeboval tehdy speciální péči, a tak si ho Ema s Lucy vzaly domů, aby se o něj postaraly – a od té doby u nich bydlel.

„Je tak roztomilý!“ rozplývala se Nikolka.

Monty se v Emině náručí přetočil na záda a ukázal bříško. Ema se zahihňala. „Chce, abyste ho pohladili nebo pošimrali,“ vysvětlila kamarádům.

Nikolka s Jeníkem ho opatrně polechtali a lemurek nadšeně zapištěl.

„Řekl bych, že se mu to líbí!“ rozesmál se Jeník.

„Jasně, že se mi to líbí!“ potvrdil Monty. „Jsem rád, že už jsi doma, Emo. Moc se mi po tobě stýskalo!“

„Jeníku! Už musíme domů,“ zavolal Jeníkův táta a zamával.