Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Mgr. Monika Stehlíková, MBA

Osobní kniha o nadání
O duševním zdraví pro nadané dospívající a mladé dospělé

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 10148. publikaci

Odborný recenzent:
PhDr. Petr Nilius, Ph.D., Ambulance klinické psychologie, s.r.o.

Odpovědná redaktorka Dagmar Pilařová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Formát ePub Štěpán Böhm
Počet stran 152
První české vydání, Praha 2025
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2025
Author photo © Jana Hozová, Fotografický ateliér, Letohradská 58, Praha 7

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-8082-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-8081-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-5730-3 (print)

Pro Naty

Děkuji PhDr. Petru Niliusovi, Ph.D.,
za odbornou recenzi a posouzení knihy.

„Člověk, který je v souladu se sebou a na ‚svém místě‘,
dělá to, co je pro něj důležité, žije v přítomnosti
a umí zvládat negativní emoce a myšlenky,
nemůže být psychicky nemocný.“

***

„Nadání je příležitost pro vznik osobnosti.“

***

„Oblast jeho tvorby může být jakákoli,
ale skutečný tvůrčí duch není ničím jiným než:
lidským stvořením narozeným s nenormální, nelidskou citlivostí.
Pro něj je každý letmý dotek šokem, zvuk hlukem, neštěstí tragédií,
radost se stává extází, přítel je milostný partner,
partner je bůh a chyba je konec všeho.

Přidejte k tomuto brutálně delikátnímu organismu
nezbytnou nutnost tvořit, tvořit a znovu tvořit – a to až takovou,
že bez možnosti tvořit hudbu, poezii, knihy, stavby nebo cokoli jiného,
co má smysl, nemá jiný důvod, proč existovat.

Musí tvořit, musí chrlit tvorbu.

Ze zvláštní a neznámé vnitřní naléhavosti,
je skutečně živý a žijící, jen když tvoří.“

Pearl S. Bucková

***

„Nadání znamená dělat spontánně to,
co se jiní musí učit.“

Eric Emmanuel Schmitt

***

„Osobnost je nejvyšší uskutečnění vrozené
svéráznosti určité živé bytosti.“

Carl Gustav Jung

***

O AUTORCE

Mgr. Monika Stehlíková, MBA, má více než desetiletou zkušenost v poradenské práci s nadanými a mimořádně nadanými dětmi, dospívajícími a dospělými. V blízkých rozhovorech v rámci kurzů a konzultací měla možnost naslouchat jejich příběhům, důvěrným sdílením, potížím i radostem. V ČR už před lety rozšířila povědomí o nadaných lidech, jejich odlišnosti, hodnotách i potřebách. Vytvořila přístup, který plně zohledňuje singularitu citlivých a tvořivých nadaných lidí a podporuje především jejich sebevědomí, sebepřijetí a rozvoj potenciálu.

Roky externě působila jako školitelka pedagogických pracovníků v tématu nadání a péče o nadané žáky i jako lektorka kurzů pro (nadané) žáky ve školách.

Věnuje se edukační (konzultační, lektorské, přednáškové) a literární činnosti. Zaměřuje se na rozvoj osobnosti a psychospiritualitu. V rámci péče o duševní zdraví nadaných dětí, dospívajících a dospělých pořádá kurzy ACT a mindfulness (všímavosti).

Vychází z psychoterapie přijetí a odhodlání ACT, metody všímavosti, pozitivní psychologie a psychospirituality. Svému osobnímu rozvoji a spiritualitě se začala věnovat před třiceti lety. Patřila do širšího okruhu přátel manželů Tomášových, kde se učila meditovat a kontemplovat. Další klíčovou událostí v jejím profesním životě bylo seznámení s metodou mindfulness a s metodou ACT.

Největší smysl jí dávají tato psychologická témata: osobnost, potenciál, bytí a transcendence.

Magisterské vzdělání získala na Pedagogické fakultě Univerzity Karlovy v Praze, postgraduální vzdělání v řízení podniku na IAE při Univerzitě Jean-Moulin III v Lyonu a v metodách mindfulness a ACT se vyškolila v Paříži a na Institutu pro kontextuální psychologii IPC v Quebecu.

Více na www.monikastehlikova.cz.

PŘEDMLUVA

Není pro mě jednoduché napsat v pořadí již třetí knihu. I když si mohu říct, že ty první dvě byly úspěšné, tak jde přece jen o to, napsat další v podobném stylu. Jenže to já ani nechci, ani nedokážu. Od vydání knih uplynula řádka let a já jsem se mezitím změnila. Není nyní s mou osobou v souladu psát výklad. Je pravděpodobné, že jsem za těch téměř deset let nasbírala mnoho nových zkušeností a znalostí, tudíž bych se měla cítit „větším odborníkem“. Já se však cítím „jen“ více sebou a ráda bych v této knize zaznamenala právě své profesní zkušenosti, úhly pohledu, souvislosti, které jsem odhalila, zamyšlení, která mi běžela hlavou. Zkrátka bych ráda tuto knihu pojala esejisticky a předložila vám, čtenářům, jak to vidím já, a nechala na vás, zda s tím budete, nebo nebudete souhlasit. Pokud máte rádi hlavně fakta opřená o vědecký výzkum, pak vás odkážu na své dvě předešlé publikace. Pokud máte chuť se společně zamýšlet a hledat nové cesty, závěry a hypotézy, na které ještě výzkum neexistuje – protože profesní zkušenost může někdy nastat dřív než vědecké studie –, pak mi bude ctí, když si publikaci přečtete.

Mnoho let jsem hledala odpovědi na psychologické, filozofické, náboženské, existenciální a spirituální otázky. Takový byl můj život a taková jsem byla už jako malá. Víc než deset let – a může vám to připadat úsměvné, mně to taky tak dnes částečně připadá – jsem „bádala“, proč na světě existuje zlo, proč lidé trpí a jak se jim dá pomoct. Bylo to moje téma. Pak jsem se ale v životě dostala – i díky své práci s nadanými lidmi – do bodu, kdy se to změnilo. Řekla jsem sama sobě: Hleď si svého, život je subjektivní, nemůže být tvoje přemýšlení únikem od sebe? Odkláněla jsem se od objektivního k subjektivnímu – mám stále méně ráda otázky typu, co si myslím o gymnáziích a domácím vzdělávání. Cítím, že se ode mě očekává jasný černobílý názor: gymnázia zrušte, domácí vzdělávání není vhodné. Já to ale takto říct nedokážu. A to mě postupně naučili moji klienti tím, jak jsem každého z nich víc a víc poznávala jako jedinečnou osobnost, která se nachází v určitém bodě svého života a vývoje a také v určitém kontextu. A tím se měnila otázka. Už nešlo o to, zda jsou gymnázia nebo domácí vzdělávání dobré, ale o to, co je funkční pro člověka, který právě hledá svou další cestu, zda je pro něj lepší vzdělávat se doma, anebo jít studovat na gymnázium. Jsem přesvědčena, že přesně v tom spočívá hluboký respekt k jedinci – hledat, co pro něj bude funkční v jeho dalším osobnostním vývoji, kde je jeho místo v kontextu, ve kterém se nachází. A proto mi přijde logické, že chci psát o odborných věcech subjektivněji a pro tento záměr zvolit odpovídající formu. Více se to setká s mým naturelem, neboť vnímám, že všechno, co si myslíme, že víme, je jen úhel pohledu.

Co se týká obsahu knihy, budu se v komplexnosti věnovat duševnímu zdraví, duševní pohodě, životní spokojenosti a prevenci psychických potíží velmi citlivých, tvořivých a vnímavých mimořádně nadaných dospívajících a mladých dospělých. Pro úspornost textu budu často místo pojmu „mimořádně nadaní“ používat zkrácenou verzi „nadaní“. V souvislostech poukážu na mnoho důvodů, které třeba i po letech vedou k psychickému diskomfortu, potížím nebo i diagnózám. Vysvětlím, čemu je potřeba předcházet, aby psychické problémy u těchto lidí nenastaly.

Budu primárně vycházet ze svých profesních zkušeností. Připouštím, že výsledný obrázek může působit mírně zkresleně: nikoli proto, že bych nezaznamenala zkušenosti pravdivě, ale proto, že z logiky věci se na mě obrací jen určitá část nadaných jedinců, a sice těch, kteří mají problémy, potřebují druhého člověka k tomu, aby si ujasnili svá osobní stanoviska, udělali správná rozhodnutí nebo se utvrdili v tom, že jdou správnou cestou. Jsem si vědoma i toho, že je pravděpodobné, že mě žádají o konzultaci pouze určité typy nadaných. Přesto věřím, že takto zaznamenané zkušenosti mohou být pro někoho inspirací.

1NADÁNÍ VE SVÉ KOMPLEXNOSTI

„Jsou tací, kteří zdůrazňují, že všechny odlišnosti jsou kvantitativní, atací, kteří se stejným přesvědčením trvají na tom, že jsou jen kvalitativní. Správná odpověď je taková, že jsou obojí. Génius, co se týká intelektových dovedností, nemá jen IQ řekněme o50 bodů vyšší než osoba průměrná, ale ktéto odlišnosti nabývá nejspíše také nových aspektů (potenciálu) acharakteristik, což obecně vytváří právě onu kvalitativní odlišnost.“

David Wechsler

Vtématu nadaných stále panuje mnoho mýtů azjednodušení

Existují dva přístupy knadání: jeden je psychologický adruhý pedagogický. Jinými slovy přístup, který říká, kdo je nadaný jedinec (psychologický), aten, který se uplatňuje ve školách (pedagogický). Vpsychologii je nadání chápáno jako neuroatypie, tedy neuropsychologická aneurofyziologická atypie spojená svysokým potenciálem avysokou inteligencí, zatímco ve škole je nadaný převážně ten, komu jde nějaký předmět. Tyto dva přístupy se prolínají jen málo. Ve škole můžeme slyšet, že žák je nadaný na chemii, ale ve skutečnosti psychologie žádné takové nadání nedefinuje. Atak ve školách vzniká nepřesnost vtom, kdo je vlastně nadaný žák, ačasto se chybně používá výraz „podpora nadaných“ pro skupinu dětí, které ve skutečnosti ani nadané nejsou.

Vůbec mi nevadí, že žáci astudenti jsou rozmanitě podporováni, přeji všem dětem adospívajícím, aby dostali adekvátní podporu pro rozvoj svého potenciálu aosobnosti. Jen se mi zdá nešťastné, když se vkonkrétních školách setkám stím, že se hrušky pojmenovávají jako jablka. Vtom spatřuji určitá rizika.

Asi před dvěma lety jsem byla jednou základní školou požádána, abych pro několik skupinek nadaných dětí zprvního stupně vedla seminář všímavosti. Na začátku workshopu jsem si sdětmi krátce povídala aptala se jich, zda vědí, co je čeká aproč zrovna ony se účastní kurzu vdobě, kdy se ostatní děti učí. Odpověděly mi, že je to tím, že jsou nadané. Ptala jsem se jich, na základě čeho byly do skupiny zařazeny, adostalo se mi odpovědí různých: že mimořádné nadání se ukázalo vrámci vyšetření vpedagogicko-psychologické poradně, ale jedna dívenka uvedla, že je to proto, že rychle počítá vmatematice amá samé jedničky. Zjišťovala jsem, zda se učí matematiku sostatními nebo má jiné příklady, adívka uvedla, že dostává stejné úlohy. Byla to premiantka, věnovala velmi mnoho času aúsilí, aby měla výborné známky (dokonce během našich přestávek vytahovala ztašky učebnici) abyla nejlepší ze třídy. Znaky nadání však neprojevovala. Respektuji každé dítě, fandím každé snaze. Na kurzu ale nastal nesoulad, protože tato dívka vůbec nepochopila, na rozdíl od ostatních, očem jsme si povídali akam přesně unadaných mířily techniky, které jsme společně prováděli.

Pokud je inteligence chápána jako schopnost učit se (Beckmann), pak jsou mimořádně nadaní studenti ti, kteří se dobře učí, podávají výborné výsledky, jsou zaměřeni na výkon ajejichž intelektuální schopnosti by bylo možné přirovnat kvelmi výkonným strojům (vreálu definováno jako IQ nad 130). Přesnější by ale bylo označovat tyto jedince jako nadprůměrně inteligentní nebo jako žáky/studenty svysokým IQ.

Pokud ale dáme přednost mnoha definicím zposledních let, které definují inteligenci jako všeobecnou schopnost přizpůsobovat se novým podmínkám apožadavkům (Stern, Wechsler), jako flexibilitu mysli (Huteau aLautrey) nebo jako schopnost přicházet sřešením problémů, které mají hodnotu vdaném sociokulturním kontextu (Gardner aHatch), pak je zřejmé, že pracujeme spojmem tvořivost/kreativita. Ateprve spojením tvořivosti adovednosti na vysoké úrovni vzniká nadání1. Aprotože není tvořivosti bez citlivosti2, skutečně mimořádně nadaní lidé se vyznačují vysokou inteligencí, tvořivostí, divergentním myšlením avysokou citlivostí.

Možná máte dojem, že jen slovíčkařím. Nejde mi však opojmy, ale opopis skupin žáků/studentů, ato proto, že teprve ve chvíli, kdy vím, koho přesně vzdělávám, mu mohu nabídnout individuální přístup, metody aformy vzdělávání „ušité na míru“. Zdůvodu správného definování vzdělávacích iosobnostních potřeb by bylo funkční odlišit tyto dvě skupiny: žáky/studenty velmi chytré ažáky/studenty nadané. Žádná skupina není nadřazena ani podřazena jiné, jen mají odlišné potřeby. Aty je nezbytné zohlednit vprocesu učení.

Kreativní žák/student bude mít originální postupy řešení, nekonvenční myšlení inetradiční vnímání. Nebude chtít primárně vstřebávat znalosti, ale nabývat znalostí jakoby „neviditelně“ (viz neviditelná pedagogika) vprocesu objevování souvislostí (podle Bloomovy taxonomie vzdělávacích cílů se jedná osyntézu) ve snaze oporozumění ařešení zadání/problému (ať už je vědecký, umělecký, filozofický, nebo psychologický). Jako tvořivá asilná osobnost si bude také rád tvořit vlastní názor (podle Bloomovy taxonomie vzdělávacích cílů se jedná ohodnocení) na základě zkoumání aučení atím posilovat informace osvém já, tedy sebepoznání (viz osobnostní asociální výchova dle RVP). Bude-li oto ochuzen, bude strádat. Mimořádně nadaný jedinec totiž není stejný jako velmi chytrý jedinec, amá proto jiné potřeby.

Roli vprocesu učení hraje také jeho emocionalita adivergentní/intuitivní myšlení. Teprve když je jedinec vnitřně motivován „rozlousknout“ nějaký pokud možno komplexní askutečně existující problém, který může mít přínos pro celek (vprogramech pro tyto žáky/studenty se dávají zadání typu „navrhněte ve skupině řešení dětského hřiště ve své obci“, „navrhněte řešení, jak léčit lidi od závislostí“, „vytvořte ve skupině časopis zoboru X“ atd.), vzniká zaujetí apocit smysluplnosti apak začíná pracovat iintuitivní myšlení– jakoby na pozadí aneustále, nepřetržitě, ikdyž jedinec dělá jiné činnosti každodenního života, stále „to“ přemýšlí. Vreálu bohužel nebývá takovým žákům/studentům vždy umožněno, aby vnastavení osnov ametod práce mohli využít svého potenciálu azpůsobu myšlení aučení. Ztoho pak mohou pociťovat frustraci, apřidají-li se ktomu ještě vnitřní zápolení daná vysokou citlivostí apocitem odlišnosti, může dojít až kpsychickým potížím. Ty jsou bohužel často léčeny léky, místo aby se upravily podmínky ametody vzdělávání. Ve většině případů totiž umimořádně nadaných nejde opatologii nebo diagnózy, ale oto– řečeno metaforicky –, že se lední medvěd ocitl na Sahaře: sice bojuje zplných sil, ale je patrné, že nemá to, co potřebuje. Takový člověk si vsoučasném kontextu vzdělávání také může někdy připadat hloupý (vtom, co dělá, nevyužije svůj potenciál, anemá tudíž pocit, že je chytrý). Opět využiji metaforu. Existují testy inteligence pro psy ataké pro gorily. Když nejinteligentnější gorila půjde dělat testy určené pro psy, moc inteligentní si připadat nebude– anaopak. Mimořádně nadaný je inteligentní jinak– ajeho inteligenci je mu mnohdy umožněno využívat ve škole sporadicky, nesystémově.

Úskalí IQ testů umimořádně nadaných

„Testy IQ nejsou špatné samy osobě, ale některé způsoby jejich použití anesprávné pochopení toho, co určují, se může stát nebezpečným až perverzním.“

Arielle Adda

Dalším zjednodušením je to, že nadání se odhaluje prostřednictvím testů IQ, aniž by se explicitně řeklo, že testy IQ odhalují jen nadání rozumové/intelektové, ato ještě jen zčásti: samotné IQ nad 130 totiž ještě není samo osobě nadáním, neboť nutně neznamená onu neuropsychologickou aneurofyziologickou odlišnost, která nadání definuje. Až teprve ve spojení vysokého IQ sodlišností psychických funkcí můžeme hovořit onadání– vtomto případě rozumovém/intelektovém. Světová zdravotnická organizace (WHO) uznává mimořádné nadání od IQ 130. Vyjde-li ale hodnota IQ 130, znamená to, že s95% pravděpodobností se reálné IQ pohybuje mezi 123 a1343, proto by pro určení mimořádného nadání mělo stačit IQ 125, jako je tomu vněkterých zemích, například ve Slovinsku, částečně ve Švýcarsku avBelgii, ajak uznávají někteří odborníci, například Millêtre.

Dalo by se říct, že IQ testy jsou to nejlepší, co pro odhalování analytické inteligence máme, ale to neznamená, že stím nejsou spojena úskalí, ato iumimořádně nadaných. Skvěle to vystihl Edgar Morin, když řekl, že inteligence není jen to, co měří testy, ale také to, co jim uniká. Slyšela jsem inázor, že IQ testy vyžadují určitý způsob myšlení, které když máte, tak atakujete vysoké skóre.

Vpovědomí lidí je však stále zakotveno, že IQ testy prostě měří inteligenci. Když někomu nevyjde vysoké číslo– ato aniž by se ho někdo ptal na typ testu, který podstoupil, ajeho validitu –, je zkrátka „naprosto jasné, že není inteligentní“. Je pravděpodobné, že uurčitého procenta lidí to tak bude. Přesto bych ráda poukázala na jednotlivá úskalí při měření inteligence– ato proto, že jsem poznala konkrétní mladé nadané, pro něž byly výsledky testů příslibem vstupu do komunity podobně smýšlejících, akdyž jim to třeba jen obod nevyšlo, mělo to pro ně až fatálně negativní následky.

Podle mého názoru je inteligence natolik komplexní záležitost, že měřit ji nemůže být dokonalé. Sám odborník znejpovolanějších, emeritní profesor Oxfordské univerzity aspecialista na IQ alidskou inteligenci N. J. Mackintosh, píše ve své knize IQ and Human Intelligence4, že IQ testy jsou dobrým, nikoli perfektním nástrojem pro měření lidské inteligence. IQ testy totiž neměří inteligenci, ale její vyjádření vmomentálním výkonu. Ataké neměří všechny aspekty lidské inteligence, jako je inteligence kreativní, sociální nebo emoční. Co když se testovanému nechce podat výkon? Co když ho to nebaví? Co když se na to nedokáže soustředit, protože ho zrovna vden testování něco hluboce trápí? Co když má dosud neobjevený problém spozorností nebo pamětí? Co když se mezi jednotlivými otázkami potřebuje odreagovat, aby se uvolnil amohl pokračovat? Co když mu daný úkol vůbec nedává smysl? Co když se psychologa bojí anedokáže se vjeho přítomnosti soustředit? Co když se sdaným psychologem nechce bavit? Jistě, takové případy jsou nejspíš minimální, ale přesto je potřeba na ně upozornit, protože je to součást tématu IQ testů.

Francouzská doktorka psychologie akognitivní vědkyně Béatrice Millêtre ve své knize Le livre des vrais surdoués5 (Kniha oskutečně nadaných) uvádí příběh osmileté Loly, kterou škola pro „podezření“ na vysokou inteligenci poslala na testy do specializované poradny. Vyšlo jí tam IQ 65 abyla jí doporučena škola speciální. Poté přišla ke jmenované psycholožce, protože rodičům se to nezdálo. Ta nejprve různými otázkami, jen volně vycházejícími ztestů IQ, zjistila, že dívka oplývá výjimečnými znalostmi amyšlením vsouvislostech, ale že při původních testech dostávala zúloh 0 bodů, protože prostě neodpovídala. Jen mlčela. Tudíž nemohla dostat bod, adostala nulu. Je dost možné, že případ Loly není ojedinělý. Osobně znám případ mladého muže, kterému se nakonec podařilo získat bakalářský titul na lékařské fakultě acelkově se vyznačuje inteligencí přímo extrémní, ale na základě výsledků testů IQ byl během základní školy poslán na rok do zvláštní školy zdůvodu nedostatečné inteligence. Umíte si představit, jak ana kolik let to zcela zásadně poznamenalo jeho sebevědomí? Proč tenkrát nevyplnil vůbec nebo chybně Ravenovy matice? Protože mu přišlo zcela nemožné, že by úlohy na doplnění chybějících tvarů vobrazci mohly jakkoli vypovídat oskutečné inteligenci. Byl ztoho zmaten. Navíc je velmi kreativní, takže tam, kde měl doplnit čtverec, dal klidně kruh, přišlo mu to tvůrčí aoriginální, takové řešení se mu líbilo. Apřipustíme-li, že multiperspektivní přístup je samotným znakem výjimečně nadaných jedinců, pak se dá zadání úkolu zpracovat několikrát apokaždé sjiným výsledkem, protože je pokaždé jiná perspektiva ametoda. To může ale pochopit jen někdo sextrémně vysokou inteligencí, ne vždy ten, kdo vyhodnocuje test, kdy je správnost odpovědi dána porovnáním sinformací vtabulce správných odpovědí.

Mimořádně nadaný člověk si při každém úkolu bude klást otázku, zjakého úhlu pohledu ji uchopí (schopnost vidět zrůzných úhlů pohledu avsouvislostech je jedna ze známek mimořádného nadání, to je právě onen multiperspektivní přístup). Vsubtestu Podobnosti Wechslerových testů je otázka: Včem si jsou podobné meč apistole? Když mimořádně nadaný uslyší otázku, hned se rozbíhá arozvětvuje mnoho myšlenek. Mimořádně nadaným jde odetail apřesnost. Nenapadne je, že by se někdo mohl ptát na něco tak jednoduchého, jako že obojí je zbraň. Někdy prostě budou uvažovat složitěji anapříklad odpoví, že obě jsou nebezpečné (hledají následky) nebo že obě lze použít kusmrcení lidí (hledají účel). Bod ale získají jen vpřípadě, že odpoví, že obě jsou zbraně. To samozřejmě vědí také, jak ale měli tušit, že se po nich chce zrovna tohle, když možností apřístupů kodpovědi je mnohem víc?

Obdobné je to sotázkou, co mají společného kočka amyš. Většina lidí na moji otázku například odpovídá, že obě mají ocas, srst, uši, že jsou to zvířata apod. To by se velmi ocenilo vtestech kreativity. VIQ testu je ale to, že jsou to savci, jediná správná možnost.

Poradenští psychologové někdy vypovídají, že je mimořádně nadané děti adospívající uněkterých úloh testů vyzývají, aby je přeskočili, že je to nudné, že je to nebaví. Pravda je, že jsem se setkala smimořádně nadanými, které testy bavily, ale taky stěmi, kteří je považovali za pozorování paviánů pro vědecké účely. Odmítali odpovídat. Víte, jak hodně je umimořádně nadaných výkon provázán smotivací, citovým zaujetím apocitem smysluplnosti?

To byly testy samotné. Skvělý odborník si na všechna uvedená úskalí dá pozor amimořádné nadání utakového dítěte odhalí. Následovat mohou ale další úskalí „zjiného soudku“. To když mu zavolají ze školy, kam dotyčný žák/student dochází, ařeknou mu, aby mu do zprávy „to mimořádné nadání nepsali, že nemají čas ani chuť se tím zabývat apřipravovat individuální vzdělávací plán“.

Co je tedy vysoká inteligence?

Ointeligenci jsem hodně pojednala vpředchozích publikacích. Nyní bych chtěla postupovat jinou metodou, asice uvedu naopak 10 rysů nízké inteligence, jak oní pojednává klinický psycholog L. Martranchard, neboť jeho příspěvek se shoduje smým pozorováním6– scílem, aby čtenáři hned vyplynulo, co je opakem nízké inteligence: inteligence vysoká. Zpopisu bude zřejmé, že inteligence je mnohem širší entita než samotné IQ.

1.nedostatek zvídavosti;

2.nedostatek intelektuální pokory askromnosti;

3.nedostatek otevřenosti mysli (absence zpochybňování);

4.nedostatek nuancí vmyšlení: černobílé vidění, snížená schopnost komplexního vidění;

5.nedostatek kognitivní flexibility (rigidita vpostojích anázorech);

6.nedostatek kritického myšlení;

7.nedostatek kreativity;

8.nedostatek zájmu orozvoj aučení se novým věcem;

9.uvažování vkrátkodobém horizontu (preference okamžitého uspokojení);

10.slabé vztahové dovednosti: nedostatek empatie aschopnosti podívat se očima druhého, horší schopnost komunikovat.

Různorodost nadání

Občas se stává, že vyjde-li jedinci vtestech IQ nad 130, automaticky je považován pouze za intelektově/rozumově nadaného atak se kněmu ipřistupuje. Vpraxi to znamená, že mu je předkládána vědecká, intelektuální, akademická dráha, logické hry, koumáky, encyklopedie apod.

Když však K. Dabrowski všedesátých letech prováděl své výzkumy, udětí, které podávaly naprosto výjimečné výkony ve specifickýchuměleckých oborech (divadlo, tanec, výtvarné umění ahudba), naměřil IQ mezi 110 a1557. To například znamená, že excelentní tanečník může mít IQ třeba 145– apřesto si zvolí taneční obor anikoli obor intelektuální. Nadaný nerovná se automaticky intelektuál ane každý intelektuál je nadaný. Zpěvačka Shakira má údajně IQ 140, herečka Nicole Kidman 132, Natalie Portman 140, režisér Quentin Tarantino 1608. Ikdybychom tyto údaje brali srezervou, je jasné, že nic není automatické ajedinec si volí svoji profesní dráhu nejen sohledem na výšku svého IQ, ale rozhoduje se ipodle motivace, smysluplnosti či jiných talentů, které má společně svysokým IQ.

Jeden můj dětský klient byl už zoufalý ztoho, jak ho stále nutí luštit logické úlohy. Svěřil se, že už od čtyř pěti let miluje poslouchat, vymýšlet avyprávět příběhy, několik let se vášnivě věnuje počítačovým animacím, rád čte ajeho snem je stát se režisérem. Doporučením tedy bylo rozvíjet chlapce ivtěchto oblastech, navíc podporovat jeho představivost atvořivost, aby se tento sen mohl vbudoucnu stát skutečností. Samotné logické hry by mu ktomu nestačily!

Anebo jiný příklad zpraxe. Osmnáctiletý Libor má individuální vzdělávací plán, je nadaný na matematiku. Ikdyž se ve škole realizují projekty, které rozvíjejí rozmanité kompetence studentů, Libor se musí vté době individuálně věnovat matematice. Je mu vždy líto, že nemůže být sdruhými apracovat snimi na projektových dnech. To, že je někdo nadaný na matematiku, neznamená, že nepotřebuje rozvíjet ijiné kompetence, které bude vživotě potřebovat.

Kvalitativní odlišnost nadání

Stejně vyznívá izávěr studie omimořádně nadaných dospělých realizované metodou Delphi, který je výstižně shrnut vgrafu na následující straně.

Obr. 1 Delphi model nadání

Ačím je ta Dorka nadaná, když mám ve třídě všechny děti šikovné?

Jak přistupovat krutinním činnostem, aby nezpůsobovaly úzkost asklíčenost?

Jak si uchovat intuitivní myšlení?

Co mají společného Archimedes, Mozart aSchmitt?

Globální pohled akomplexní myšlení