Pastor Colt

William Crosny

Obálka: N.C.Wyeth - They got to fightin'

Úpravy a digitalizace: J.Vašák

Vydavateľstvo Zabudnuté Knihy, Bratislava

www.zabudnuteknihy.eu

ISBN 978-80-8263-180-0 (EPUB)

ISBN 978-80-8263-181-7 (MOBI)

Elias Harper se žení

Asi uprostřed Trenthammu, právě naproti Puckově saloonu, stál velký klub se širokými okny. Byl mnohem méně honosný než pestrými plakáty polepená krčma Jimmyho Pucka, ale převyšoval ji krkolomným lešením, na němž se pyšnil velký zvon. Kymácelo se to zle, když Cleve Stevenson odvážně rozkýval srdce zvonu dlouhým provazem. Zlomyslný Bill Rollins často tvrdil, že Clevemu jednou spadne všechno dříví i se zvonem na hlavu.

Lešení se podobalo kostelní věži právě tak málo, jako srub pod ním skutečné kapli. Také se pořádně nevědělo, jaká církev tu rozbila svůj stánek. Trenthamm byl jedním z bláznivých městeček na Západě, která vyrostla takřka přes noc a naplnila se čeládkou, sběhlou z celého světa. Jimmy Puck vystavěl srub, rozestavil stoly a židle a začal nalévat kořalku. Vznikl saloon a bylo to v pořádku. Přišel jiný, vystavěl rovněž srub a vylepil oznámení, že bude neděli co neděli kázat o povinnostech člověka k sobě i k bližním, a bylo to také v pořádku.

Saloon byl v každé osadě. Whisky muži rádi pili. Ale v Trenthammu vznikl výše zmíněným způsobem jakýsi kostel (zvon zavěsili až později) a to už bylo ošemetné. Láska k bližnímu tu byla nejvíce opomíjenou věcí na světě a mohlo se očekávat, že návštěva kázání bude chabá.

Ale první neděli po vylepení vyhlášek někdo přece do srubu vešel. Ze zvědavosti a z dlouhé chvíle. První pastor vylezl na vyvýšenou kazatelnu ve vysokých botách, s ostruhami a se širákem na hlavě. Při řeči házel rukama, někdy i zaklel, a když si Bill Rollins zapálil cigaretu a plival nectně po podlaze, pastor tloukl pažbou coltu o zábradlí kazatelny, až třísky lítaly.

Bylo to tuze zajímavé kázání. Přítomní Trenthammští se dověděli, že jsou hordou vrahů a lotrů a že pastor přišel proto, aby se náležitě změnili. Smáli se tomu srdečně a nahlas a cowboy Jack z Kulatého si na pastora počkal po kázání před kostelem. Ke své škodě, neboť chrabrý pastor podpořil své tvrzení kloubnatýma rukama tak důkladně, že Jacka z Kulatého odnesli do saloonu a hodně se nadřeli, ježto Jack byl velký a statný chlapík.

Ku podivu tímto činem, pro kazatele zajisté nevhodným, pastorova obliba rázem stoupla. Statečné chlapíky měli v Trenthammu rádi a příští neděli bylo na kázání skoro plno.

Trenthamm byl příliš malý, aby tam vycházely noviny. Ale byl hezky čiperný, aby novinky vyplnily všechny sloupce dosti obšírného týdeníku. Kázání čilého pastora zastala noviny dokonale. Kazatel se však nespokojil pouze hřímáním s kazatelny, ale napravoval zlořády i činem. Jednu sobotu si nesl křivý Patrick domů svou výplatu z Harperových dolů. V neděli ráno našli Patricka za městečkem. Ležel obličejem v trávě, peníze neměl, zato však ošklivou ránu nožem právě uprostřed zad. Byl už docela studený, když ho donesli do městečka.

Pastora to velmi hnětlo a tu neděli bylo jeho kázání ostřejší, než whisky v saloonu Jimmy Pucka a to byla zatroleně ostrá whisky. Slíbil, že nejdéle do měsíce oznámí pachatelovo jméno s kazatelny a činil se tak, že to dokázal za tři neděle. Vrah stál několik kroků od pastora, ale neohrožený kazatel ukázal, prstem přímo na něj.

Dopadlo to dobře, protože šerif Drake Strenton, jehož pastor informoval předem, byl na stráži a položil pachatele na zem dřív, než mohl hrábnout k boku pro revolver. Ty tři neděle bylo ovšem na kázání stále nabito a uzavíraly se dokonce sázky, zda pastor splní slovo.

Nebožtík křivý Patrick byl cowboyem na Kulatém a v dolech jen někdy vypomáhal. Rančer Brand oddělil velkomyslně hezkou část pastvin ze svého a přidal ve prospěch nové církve i nějakou krávu. Obratný pastor náležitě vyzdvihl jeho zásluhy hned v příštím kázání, a první lavici vyhradil Brandovi a jeho rodině k věčnému užívání. Příklad táhl a do roka stálo v pastorově srubu vyhražených lavic šest, právě tolik, kolik bylo kolem Trenthammu větších farmářů. Pastor je jmenoval Radou starších při církvi, ať chtěli nebo nechtěli, a vyhotovil i příslušné diplomy. Tehdy přijal do služeb Cleve Stevensona, který dohlížel na hochy u hezkého dobytka a v neděli tahal za provaz zvonce, který krátce před svou smrtí věnovala církvi manželka rančera Eliase Harpera.

Jak ještě bude o tom řeč, nakonec se statečný pastor nepohodl s kulhavým střelcem Rollinsem a třetí den nato měl slavný pohřeb. Jeho nástupcem se stal otec Burns, ale to už nic nebylo. Zřídil kolem srubu hezkou zahradu a pastorovi-zakladateli postavil dokonce pomník. Ale chodil v černém, šosatém kabátě, nosil lakované botky a fňukal. Jeho kázání byla učená, ale nikoho to celkem nebavilo a návštěvy valem upadaly.

Trenthammu bylo právě tak asi patnáct let, když jedné neděle zasmušilý otec Burns ve svém domku u kostela naslouchal hlasu zvonku. Potom zvonění umlklo, ale otec Burns ještě nepospíchal. Dopíjel kávu a zapínal pomalu knoflíky černého, šosatého kabátu. Zvonilo se po prvé a času bylo dost. Původně se otec Burns velmi horšil, že je ke každému kázání nutno zvát liknavé ovečky trojím zvoněním jako na představení v cirkusu. Časem si zvykl na horší věci a před týdnem už celkem lhostejně vyrýpl olovo z coltu šmaťhavého cowboye Rollinse, uvízlé právě uprostřed hezky nabarvených vrat srubu s kazatelnou.

Cleve Stevenson, kostelník, sluha a správce bohatého záduší, vstoupil do pastorova obydlí a hned na prahu hlučně zatroubil do červeného kapesníku. Jonathan Burns stáhl bolestně obočí. Koupil Cleve Stevensonovi kapesníky a docílil, že kostelník neobsluhoval svůj nos obvyklým jednodušším způsobem. Ale nedokázal už, aby se Stevenson kapesníků naučil užívat slušně a potichu.

„Schází se to utěšeně,“ zvěstoval Cleve Stevenson.

Otec Burns kývl bez nadšení hlavou. Této neděle neběželo o pouhé kázání, nýbrž o první svatbu v Trenthammu. Pravidelně takové věci obstarával smírčí soudce v Calentonu. Ale nevěsta, pak Jimmy Puck a Flagge Smith přemluvili pastora, aby snoubence oddal ve srubu a slabý otec Burns podlehl jejich silnému nátlaku. Lidé se samozřejmě scházeli. Každý chtěl vidět, jak se bude při svatbě tvářit ženich Elias Harper, bohatý rančer a majitel dolů, a jak Lissie, o níž byly sice určité pochybnosti, že se jmenuje opravdu Smithová, ale o které se zato v dalekém okolí vědělo, že je nejhezčím děvčetem ze souboru v saloonu tlustého Jimmy Pucka. Na tom by nic nebylo. Horším se zdálo, že Eliasi Harperovi, vdovci, bylo něco přes šedesát a Lissii do dvaceti něco chybělo.

„Můžeme to dnes zkrátit,“ navrhoval Cleve Stevenson, „dnes bude lidí jako much i bez sezvánění. Jdu na to podruhé.“

„Nepospíchejte,“ zamručel nevrle otec Burns, „na takovou hanebnost je dost času. Co tomu řekne Harperův syn a dcera?“

„Starý si do ničeho mluvit nedá. Povídám… byl jsem se podívat na nevěstu. Strojí ji v saloonu u Pucka. To je, panečku, holka…“

„Stevensone!“

„… jako lusk,“ pokračoval klidně kostelník. „Až se sliny sbíhají. Šedivec Harper sotva nohama plete. Jednou to tam dopadne hezky.“

Lissie Smithová byla opravdu rozkošná, ale Eliasi Harperovi Cleve Stevenson křivdil. Šedesátka mu, pravda, před nějakým časem minula. Přijel však na svatbu na ohnivém ryzáku a v sedle se držel dosud znamenitě. Doprovázela ho četa statných cowboyů z jeho ranče. Trenthammem proletěli jako bouře. Řemení svítilo, kopyta koní vyhazovala vysoko prach ulice a slavnostní střelba z velkých coltů duněla jako hrom.

Cleve Stevenson vyběhl zvonit po druhé a pastor Jonathan Burns, pohoršený divokou střelbou, zdvihl ruce zoufale nad hlavu.

„Hrozné město,“ zašeptal zdrceně, „proč právě já mám odvracet boží hněv od těchto pekelníků?“

Byl to opravdu omyl osudu. Jonathan Burns se naprosto nehodil za duchovního správce Trenthammu, vystrčeného daleko na Západ jako ostnaté tykadlo civilisace. Jeho předchůdce tu vydržel skoro deset let. Ale ten měřil skoro dva metry, tloukl pěstmi jako přetržený hnací řemen a s coltem lezl i na kazatelnu. Mohl tu být dodnes, kdyby se byl nepohodl se šmaťhavým cowboyem Rollinsem. Bill Rollins přijel na kázání po druhé tak opilý, že marně nutil grošovatou kobylu projet nízkým vchodem do srubu. Chvíli se o tom po kázání s pastorem domlouvali. Pastor táhl colt prokazatelně dřív a Rollinse musel šerif pustit. Hrob Burnsova předchůdce byl jediným slušně ošetřovaným hrobem kolem i v Trenthammu. Ostatní zakopávali pravidelně tam, kde padli. Buď na širých pastvinách na jih, nebo u hlubokých dolů na sever od města.

Cleve Stevenson pustil provaz zvonu toho dne podruhé z ruky a loudal se opět k pastorovu domku. Nebylo to daleko, ale zastavil se na poloviční cestě. Muž, oblečený téměř stejně jako pastor v přiléhavých, černých nohavicích a šosatém kabátu téže barvy, ho předešel. Zmizel ve dveřích pastorova domku a Cleve Stevenson se moudře obrátil. To byl Jimmy Puck, majitel saloonu, kde ještě před čtrnácti dny nevěsta Lissie bavila vesele obhroublé hosty. Něco s pastorem vyjednávali a Cleve Stevenson měl už jejich hádek dost. Pastor se vzpíral provést svatební obřad a tlustý výčepník ho k tomu naopak nutil.

„Jsem tu, tak říkajíc, na místě Lissiina otce,“ hovořil právě Jimmy Puck a kouř z jeho tlustého doutníku stoupal k nízkému stropu pastorova obydlí, „krytinu na kostel vám Harper opatří. Já nebudu nalévat po dobu bohoslužeb a odstraním zvenčí na saloonu obraz, který vy mylně nazýváte necudným. Dám jej dovnitř. Nemohu za to, že je můj saloon právě naproti kostelu. Hospoda tu byla dřív.“

„Dobře,“ kývl pastor nevesele, „je to na vaši odpovědnost. Pojďte, ať to máme odbyto.“

„Vy to odbudete snadno,“ vzdychl Jimmy Puck, „se mnou to bude horší. Vy se postaráte jen o slávu, ale u mne se bude podpisovat smlouva o převodu majetku na nevěstu.“

„Hanba, Pucku,“ řekl truchlivě pastor, „to není svatba. To je prodej otrokyň na perském trhu.“

„Jenomže se tady otrokyně do toho hrne jako bláznivá,“ připomenul lhostejně Jimmy Puck, „vaše přirovnání nestojí za nic. Flaggeho znáte?“

„Je-li to váš prokletý harmonikář, pak ano.“

Flagge hrál v Puckově saloonu na harmoniku a staral se s půltuctem rozjívených děvčat o zábavu. Někdy se jim to dařilo tak dokonale, že colty rozjařených mužů ani nevystydly a šerif Strenton šedivěl starostí.

„Dosud ho nikdo kromě vás neproklíná,“ odvětil Jimmy Puck, „ale mohli bychom se toho brzy dočkat. Flagge Smith je Lissiin bratr a dá vám rozum, že svou sestru při spisování smlouvy šidit nedovolí. Harperův syn Frank zatím vzdoruje. Napadne-li ho však přijít dnes do Trenthammu, bude hned odpoledne po svatbě v příbuzenstvu pohřeb.“

„Kdybyste byli přistoupili na svatbu u soudce v Calentonu, odpadlo mnoho nepříjemností,“ podotkl zachmuřeně otec Burns, „nechcete si to ještě rozmyslit?“

„Nechceme,“ vedl si svou Jimmy Puck, „viděl jste někdy střílet Flaggeho? Víte vy vůbec, jak je to s Frankem Harperem? Vytahuje colty oběma rukama tak rychle, jako když karty míchá. Se šmaťhavým Rollinsem je to nejlepší trojice střelců odsud až k rovníku.“

Pastor Jonathan Burns ukroutil v rozpacích druhý knoflík u černého kabátu.

„Mám to zatahat po třetí?“ ozval se vtom za dveřmi mocným hlasem Cleve Stevenson.

„Nebudu oddávat,“ vykřikl pastor Burns v lichém vzdora.

„Ale budete,“ ubezpečil ho klidně Jimmy Puck a pohladil tlusté břicho, „je tu dvacet Harperových chlapců a Flagge. Mých šest děvčat se na svatbu rovněž těší a nemůžete je zklamat. Nepodceňujte je, otče Burnsi. Je to půl tuctu čertů. Počítám, že nejvíc by řádil starý Harper. Dohromady je to dost lidí, aby vám vyrobili takovou nepříjemnost, že vám zešedivějí všechny vlasy na hlavě. Svatba je připravena náležitě. Viděl jste bedny, v nichž Harper přitahal výbavu pro svou mladou nevěstu? Byl jich plný vůz a stály jistě hrůzu peněz. Složil to na dole a chce asi svou mladou žínku po svatbě překvapit. Takovou slavnou svatbu vy nemůžete zkazit a taky ji nezkazíte. Na to vsadím krk, příteli pastore.“

Jako na dotvrzení jeho slov se rozklinkal zvon po třetí. Z toho bylo patrno, že ani zkušený Cleve Stevenson nebere pastorův odpor vážně.

Jonathan Burns, rudý ve tváři do temna jako odkvétající pivoňka, vyšel z vrat domku. Šlapal prach cesty ke kostelíku jedinými lakovanými botkami, jež bylo lze spatřit na sta mil kolem Trenthammu. Malý zvon, který před čtyřmi lety koupila pro osadu právě první Harperova žena jako marnou prosbu za své uzdravení, otloukal své srdce o tvrdé stěny kovového pláště. Srdce první Harperovy ženy už dávno nebušilo. Byli tu však její syn a dcera a myšlenka na ně zatěžovala nohy pastora Burnse olověnou tíží.

Kráčel, jako když ho na řetězu táhne, a Cleve Stevenson se mrzutě ohlížel ke dveřím srubu. Bylo zvykem zvonit tak dlouho, dokud Jonathan Burns nepřejde prašné prostranství před kaplí a nevstoupí na kazatelnu. Tentokrát to však pastorovi trvalo neobvykle dlouho a Cleve Stevenson kroutil zlostně očima.

Srub byl přeplněn lidmi a to se za celý rok Burnsova působení v Trenthammu dosud nestalo. Někdy snílek pastor toužil, aby si jeho slova přišlo poslechnout tolik lidí, že by se dovnitř nevešli. Dočkal se toho, že se sám sotva prodral davem před srubem, ale necítil nic z radosti, kterou si v takových snech představoval.

Dvojice svatebčanů byla už v kostele. Za nevěstou stál její bratr Flagge a colt se mu houpal po boku. Rozhlížel se orlíma očima, hotov odstranit okamžitě jakoukoli překážku sestřina štěstí buď pěstí nebo olovem. Druhý střelec kraje, šmaťhavý Rollins, od svého souboje s Burnsovým předchůdcem do kostelíka nešel. První svatbu v Trenthammu ovšem vynechat nemohl a zůstal tedy před kostelem. Aby mu nic neušlo, vylezl si na nízký náhrobní kámen prvního pastora, ježto sám nebyl právě velký. Pro poměry v kraji byl pistolník, šlapající po hrobě jím zastřeleného pastora, téměř symbolickou postavou. Střelce Rollinse však při tom nic nenapadlo.

Ani pastor Burns si toho nepovšiml. Kráčel jako ve snách a tlačenice statných mužů i drsných žen se před ním rozestupovala. Nikoli z vážnosti k němu a nikoli také příliš ochotně. Otec Burns, dosud mladý muž štíhlé postavy, byl nucen tu a tam bílou rukou upozornit, že ta nebo ona záda mu překážejí v další chůzi. Jeho nedbali. Natahovali krky na opačnou stranu, tam, kde po boku mladého děvčete z Puckova saloonu stál šedovlasý rančer a majitel bohatého dolu.

Při tom všichni celkem chápali, že se to bez nevýznamného muže v černém šosáku neodbude a tak se slabý pastor nakonec přece propletl hradbou svalnatých těl.

Prošel kaplí se svěšenou hlavou a kráčel zamyšleně. Jeho starosti byly však zcela odlišného rázu. Kdežto pastor Burns přemýšlel o mrtvých, praktický Jimmy Puck myslil na ty, kteří by mohli v dohledné době zemřít.

Jimmy Puck se zaslavil za pobledlou nevěstou a klepl jí povzbudivě na rameno. Pastor Burns vylezl mátožnými kroky na kazatelnu a Cleve Stevenson pustil radostně drsný provaz. Zvon umlkl a v prostorném srubu se rozhostilo velebné ticho, přerušené jen na okamžik Clevem velmi nevhodným zatroubením do červeného kapesníku.

Ani toho si pastor nevšiml. Měl tu dlouho kýženou příležitost promluvit k velkému shromáždění lidí, ale nic moudrého ho nenapadlo. V uších mu zněl stále vyčítavý zvuk zvonu, věnovaného zle šizenou nebožkou Harperovou.

„Drazí,“ řekl chraptivě, „když jsme před nedávnem pohřbívali první ženu Eliase Harpera…“

Nebyl to dobrý začátek a dvacet drsných chlapců z Harperova ranče nelibě zamručelo. Elias Harper se pohnul a nevěsta Lissie zrudla až nad oči. Její bratr Flagge posměšně zakašlal. Cleve Stevenson vytáhl zděšeně červený kapesník.

„Prosím, abyste se vyvarovali projevů,“ požádal znervóznělý pastor, „nejste na schůzi.“

„Dál,“ ozval se břitce Flagge Smith.

Nešťastnému pastorovi nešel hlas darovaného zvonu z mysli.

„Když jsme před několika lety…“ začal tvrdošíjně znovu a otřel pot s čela.

„Tehdy jste tu ještě nebyl, a proto o tom moc nemluvte,“ ozval se opět hlučně Flagge, „zkraťte to, příteli pastore. Máme hlad a žízeň.“

„Ticho,“ okřikl ho někdo zezadu, „tady chceme slyšet pastora. Na vás máme dost času, až budete večer tahat harmoniku u Pucka.“

„Nehádejte se,“ zaječel Cleve Stevenson a zamával červeným kapesníkem jako na nádraží, „kde myslíte, že jste?“

Nějaký uličník z Harperova ranče zamňoukal jako kočka a v lavicích vyprskl smích. Pastor marně házel rukama.

„Máte tu kočky, pastore,“ hulákal Flagge a protože měl už takové zábavné povolání, zaštěkal jako rozzlobený pes.

„Chceme slyšet, když už nic nevidíme,“ křičel šmaťhavý střelec Rollins u vchodu, „nahlas!“

Bylo po řeči. Skvělá Burnsova příležitost zmizela. Lidé šoupali nohama po dřevěné podlaze, šest děvčat Jimmy Pucka se zlomyslně řehtalo a vzadu se nahlas sázeli, jak to skončí. Elias Harper se mračil a sličná nevěsta měla rty stisknuty do úzkých čárek.

„Ticho,“ zahlaholil Jimmy Puck, „kdo okamžitě nezmlkne, toho vyhodím.“

Jimmy Puck měl ze svého podniku v tomto oboru nějaké znalosti. Nikdo nepochyboval, že to myslí vážně, a trochu se tedy utišili.

„Slezte dolů,“ řekl Puck Burnsovi mírněji, „řeknete nám příští neděli, co jste měl dnes na srdci.“

Jonathan Burns věděl, že v neděli bude mluvit v prázdném domě a ani od Puckova slibu, že po dobu pobožnosti nebude nalévat, si mnoho nesliboval. Ale byl měkký člověk a nedovedl se rázně opřít. Mimo to toužil, aby tato slavnost, již sám nazval licoměrnou komedií, skončila co nejdřív. Sestoupil poslušně s vyvýšeného stupně a postavil se před budoucí manželskou dvojici.

Rozevřel tenkou knížečku se zlatou ořískou a obrátil oči k nebi, jako by čekal ještě nějakou pomoc. Nepřicházela a nešťastný Jonathan Burns vykoktal první slova zásnubních formulí do hrobového ticha.

Pak vznikl u vchodu šum. O slušném chování osadníků Trenthammu se mluvit nemohlo, dnes pochopitelně ještě méně, než kdy jindy. Ale pohoršení u dveří srubu bylo takové, že i otrlý kostelník Cleve Stevenson zdvihl nelibě hlavu. Otec Burns poplašeně zmlkl.

První šťastnou náhodou při památném obřadu bylo, že kulhavý cowboy Rollins dopadl neobratně na chorou nohu, když seskočil spěšně s náhrobku zastřeleného pastora. Zdržel se, a než se s klením opět postavil pořádně na nohy, Frank Harper se už protlačil vchodem, a množství zvědavých lidí před kaplí se u vrat slilo v pevnou hmotu, naprosto neprostupnou i pro takového dychtivce, jakým byl v tom okamžiku Bill Rollins. Obřad byl zajímavý. Ale to, co teď muselo nevyhnutelně přijít, mnohem zajímavější.

Druhým štěstím bylo, že za Flagge Smithem všichni šťastlivci, jimž se podařilo včas natlačit se do lavic, vzrušeně povstali. Vznikla tak hradba, oddělující alespoň pro nejbližší chvíli nejlepší colty Trenthammu.

Objevení se ženichova syna přijali přítomní na vědomí s nejrůznějšími pocity. Zatím co Flagge Smith a nevěsta zrudli nelibostí, zbledli ženich a rozvážný výčepník Jimmy Puck jako dva archy papíru. Jestliže nešťastný pastor Jonathan Burns nezměnil barvu, bylo to jen tím, že byl už od počátku obřadu v obličeji šedivý. U ostatních účastníků převládala velká, bezohledná zvědavost, jak dopadne střetnutí dvou nejlepších střelců. Našli se i takoví, kteří se snažili u vchodu uvolnit místo kulhavému Rollinsovi. Svou dovedností v zacházení s těžkým coltem měl v očích výtečných osadníků zvlčilého města podivnou výsadu zúčastnit se násilného zakončení neblahého obřadu.

Pastor Jonathan Burns rozpřáhl ruce. Ale současně zdvihl i Frank Harper ruku, pro jistotu jedinou a levou, a začal mluvit jasným hlasem.

Jeho řeč byla taková, že tlačenice v kapli ještě zhoustla. To proto, že nikdo nestál o čest být příliš blízko pomyslné čáry, jež spojovala Franka Harpera s Flagge Smithem. Frank mluvil ke svému otci a neobracel se přímo k Flaggemu a nevěstě. Ale nikdo z přítomných nebyl ani na okamžik v pochybách, koho míní bídnou, hrabivou luzou, která využívá zaslepenosti starého rančera, aby se zmocnila jeho majetku.

„Dost,“ ozval se sípavě Elias Harper, „dost. Nikdy nebude kuře poroučet slepici. Odejdi v klidu. Neošidím tě o nic, co ti po matce náleží. Ani Nancy nebude zkrácena. Ale…“

„Přidáme vám,“ odpověděl Frank opovržlivě. „Já i Nancy se vzdáváme podílu ve tvůj prospěch. Budeš potřebovat peníze, protože Smithová si tě chce vzít za muže jenom pro ně. Dej Bůh, aby stačily nasytit hladovost tanečnice a vyděračného komedianta s bubnem.“

„Ho,“ ozval se dunivý hlas šedivého kováře z dolů, Hanka Brandbanneye, „máte žaludek jako vepř, Flagge.“

Flagge Smith už nebyl v obličeji rudý. Byl sice bledší, než osmahlý Frank Harper. Ale Flagge ve dne spal, zatím co Frank jezdil po pastvinách, a byla to proto obvyklá barva jeho obličeje. Dokazovala, že je právě tak klidný, jako jeho soupeř. Tu a tam někdo méně statečný vlezl pod dubovou lavici. Kulhavý Rollins se probojoval u vchodu konečně do kaple a vylezl na nějakou stolici, stojící v přímé čáře s Frankem a Flagge Smithem.

„He, vy tam,“ zvolal hlasitě, „já jsem tu také.“

Nevšímali si ho.

„Opakujte, co jste řekl,“ ozval se Flagge Smith ledově, „jakže jste mne nazval?“

„Vyděračný komediant s bubnem,“ opakoval jasně Frank Harper.

Padl na zem ještě včas a koule z Flaggeho revolveru se zaryla do stolice, na kterou se vyšplhal kulhavý Rollins. Frank vystřelil v pádu dvakrát a zezadu vyštěkl Rollinsův revolver. Flagge se nahnul šikmo stranou, přidržuje se první lavice. Zvrátil ji a hluchý Brandeck, který v ní zůstal nepředložené sedět, vypadl na zem. Vyděšený pastor Jonathan Burns skočil před Flagge Smitha v hrdinské snaze zastavit střelbu před Hospodinovou tváří.

Flagge vystřelil pod jeho loktem a snažil se jej druhou rukou odhodit stranou z pruhu, jímž neustále proletovalo smrtící olovo. Podařilo se mu to, ale pastor Jonathan Burns padl na zem celou vahou, zůstal ležet a nehýbal se.

Střelba rázem zmlkla.

Nastalo hrobové ticho. A v něm bylo jasně slyšet dupot velkých bot Cleve Stevensona, běžícího k svému zaměstnavateli.

Otec Jonathan Burns, pastor divoké osady Trenthammu, byl mrtev. Jeho černý, šosatý kabát mokval krví právě v místech, kde ráno ukroutil otřelý knoflík v rozpacích nad podivnou svatbou Eliase Harpera.

Konec ukázky