Najnebezpečnejšia hra

Richard Connel

Preklad: Igor Čonka

Úpravy: Peter Pavlisko, Lucia Kostiviarová

Obálka: Vytvorené pomocou programu Canva.

Vydavateľstvo Zabudnuté Knihy, Bratislava

www.zabudnuteknihy.eu

ISBN 978-80-8263-188-6 (EPUB)

ISBN 978-80-8263-189-3 (MOBI)

Najnebezpečnejšia hra

„Napravo je veľký ostrov,“ povedal Whitney. „Je to dosť záhadné...“

„Čo je to za ostrov?“ spýtal sa Rainsford.

„Na starých mapách sa nazýva ,Ostrov lodných pascí‘,“ odpovedal Whitney. „Príznačný názov, však? Námorníci majú z tohto miesta zvláštny strach. Neviem prečo. Nejaká povera...“

„Nevidím nič,“ poznamenal Rainsford a pokúsil sa nazrieť do sychravej tropickej noci, ktorá bola takmer hmatateľná, tlačila na jachtu hustú teplú čierňavu.

„Máš dobré oči,“ povedal Whitney so smiechom, „videl som, ako si zo štyristo metrov zastrelil losa pohybujúceho sa v hnedom jesennom kroví, ale ani ty nemáš šancu vidieť na vzdialenosť štyroch míľ počas bezmesačnej karibskej noci.“

„Ani na štyri metre,“ pripustil Rainsford. „Uf! Je to ako vlhký čierny zamat.“

„V Riu bude svetla viac ako dosť,“ sľúbil Whitney. „O niekoľko dní by sme tam mali doraziť. Dúfam, že zbrane na jaguáre od Purdeyho tam už prišli. V hornej časti Amazonky by sme mali mať dobré podmienky na lov. Vynikajúci šport, tá poľovačka.“

„Najlepší šport na svete,“ súhlasil Rainsford.

„Pre lovca,“ doplnil Whitney. „Nie pre jaguára.“

„Nerozprávaj hlúposti, Whitney,“ povedal Rainsford. „Si predsa lovcom veľkej zveri, nie filozofom. Koho zaujíma, ako sa cíti jaguár?“

„Možno to zaujíma jaguára,“ poznamenal Whitney.

„Cha! Tie vôbec nerozumejú tomu, čo sa okolo nich deje.“

„Napriek tomu si myslím, že rozumejú jednej veci - strachu. Strachu z bolesti a strachu zo smrti.“

„Hlúposť,“ zasmial sa Rainsford. „V týchto horúčavách si nejaký precitlivený, Whitney. Buď realista. Svet sa skladá z dvoch skupín – z lovcov a z koristi. Našťastie my dvaja sme lovci. Myslíš, že už sme za tým ostrovom?“

„V tejto tme to nedokážem odhadnúť. Dúfam, že áno.“

„Prečo?“ spýtal sa Rainsford.

„To miesto má zlú povesť. Veľmi zlú.“

„Kanibali?“ nadhodil Rainsford.

„To sotva. Ani kanibali by nežili na takomto bohom zabudnutom mieste. Ale z nejakého dôvodu sa z neho medzi námorníkmi stala legenda. Nevšimol si si, že celá posádka je dnes na konci s nervami?“

„Keď to spomínaš, boli trochu zvláštni. Dokonca aj kapitán Nielsen...“

„Áno, dokonca aj ten starý ostrieľaný Švéd, ktorý by išiel na návštevu aj do pekla k diablovi a ešte by ho požiadal, aby mu pripálil fajku. V tých jeho rybích modrých očiach som zachytil pohľad, aký som tam nikdy predtým nevidel. Jediné, čo som z neho vytiahol, bolo: ,Toto miesto má medzi námorníkmi zlú povesť, pane.‘ A potom mi veľmi vážne povedal: ,Necítite nič?‘ A zrazu som mal dojem, že je vzduch okolo nás otrávený. Nesmej sa, keď to hovorím – cítil som niečo ako náhly chlad. Vietor to nebol. More bolo hladké ako sklenená tabuľa. Blížili sme sa k ostrovu. To, čo som cítil, bol duševný chlad; niečo ako náhla hrôza.“

„Čistá predstavivosť,“ povedal Rainsford. „Jeden poverčivý námorník môže svojím strachom nakaziť celú posádku lode.“

Koniec ukážky