Víla Muchomůrka
Zimní dobrodružství

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.mf.cz

www.albatrosmedia.cz

Ivona Knechtlová

Víla Muchomůrka: Zimní dobrodružství – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Zima

Celý les byl pod sněhem. Bílé vločky lehounce poletovaly vzduchem. Vířily a honily se mezi stromy. Na zemi se skládaly jedna k druhé, až vytvořily hluboké, nadýchané závěje, které vypadaly jako měkké bíle peřiny. Všude vládlo ticho.

Vysoko v dutině stromu spala klidně víla Muchomůrka a kousek nad ní ve své komůrce i víla Liška, její nejlepší kamarádka. Dole pod sněhem, mezi kořeny stromu, ve svém podzemním doupěti oddychovali dva myšáci Luk a Puk.

Víle Muchomůrce se zdály krásné sny. Létala se svými sestrami v zapadajícím slunci nad paloučkem plným červených muchomůrek. Proti ní tančila i víla Liška. Pak se chytily za ruce a vytočily spolu velikou piruetu. Stoupaly vysoko, skoro až ke slunci.

Vtom se ozvalo divoké zabušení. A ještě jedno. Palouček i víla Liška v tu ránu zmizely. Muchomůrka se otočila na bok, protáhla se a promnula si oči. Pak se posadila na posteli a pozorně se zaposlouchala.

„Copak se to děje? Nebo se mi to jenom zdálo?” podivila se.

Pomalu odhrnula teplou peřinu, vstala, odkryla kraj závěsu a vykoukla malým kulatým okénkem ven. Bylo téměř celé porostlé mrazivými květy, a tak nic nezahlédla.

Ale viděla, že je venku bílo a ticho. Pak se to ozvalo znovu. Ano bylo to bušení, bušení na její strom.

Otevřela dvířka, ale ledový vzduch a bílé vločky hned divoce zavály dovnitř. Rychle je zase přibouchla.

„Takhle ven nemohu,” zamyslela se nahlas a podívala se na své bosé nohy a tenkou noční košili. V polici našla huňatý svetr, přetáhla si ho přes hlavu, oblékla si teplé bílé kamaše, silné pletené ponožky a vysoké zimní boty. Na hlavu si nasadila čepici s bambulí.

„Ano, teď to bude o mnoho lepší,” pochvalovala si a pak odvážně vykoukla ven z dvířek. Sněhové vločky jí létaly kolem uší. Rozhlédla se na všechny strany, pak pohlédla i nahoru. Nad sebou uviděla rezatou hlavu víly Lišky, která vykukovala ven okénkem a rozespale mžourala v jasném denním světle.

„Pěkný den, také jsi to zaslechla?” zavolala a zamávala své kamarádce na pozdrav.

„Ano, slyšela jsem to, ale vůbec netuším, co by to mohlo být,” odpověděla jí víla Liška.

„Kdo nás to budí?” zívl rozespale Luk.

„Brrr, to je z-z-z-zima!” vykoktal Puk.