Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Michaela Janečková

MATKOVÁ PATROLA

Vydala Grada Publishing, a. s., pod značkou Cosmopolis
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 10 141. publikaci

Odpovědná redaktorka Romana Homonická
Jazyková úprava Pavla Poláková
Návrh obálky Lumír Kajnar
Grafická úprava a sazba TypoText
Vytisklo TISK CENTRUM s.r.o., Moravany u Brna
První vydání, Praha 2025

© Grada Publishing, a. s., 2025
Text © Michaela Janečková, 2025

ISBN 978-80-271-8073-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-8072-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-5903-1 (print)

Věnováno všem ženám,
které byly perfektními matkami
a se vším si věděly rady.

Než se jim narodily ty děti.

PŘEDMLUVA

A NENÍ TÉ LITERATURY PRO MATKY UŽ DOST?

Možná jo. Nebo taky ne. Jenže tohle není kniha psaná primárně pro ně, nýbrž pro všechny ostatní. Pro okolí žen, ze kterých se nedávno staly mámy, anebo je to v dohledné době čeká. A pro tuhle čtenářskou základnu ještě nenapsal nikdo nic.

Určená je i pro všechny, kdo mají pocit, že mlíko na mozku je záhadný a nepředvídatelný jev, který se prostě objeví a sám od sebe zase přejde. Asi jako polární záře. A tudíž nemá cenu se na to jakkoliv připravovat. Jenže ono je to spíš pořádné krupobití. A na to se můžete nachystat docela dobře. Následující kapitoly lze tedy použít jako takový ochranný štít, aby vám ta smršť nenatloukla šišku.

Je o fenoménech raného rodičovství, které jsou úmornější než Tlapková patrola s Béba písničkami dohromady. Poněvadž ten, kdo spí denně v kuse déle než čtyři hodiny, nemůže nikdy úplně pochopit, co to je, když už jééédou hasiči, tú, tú, tú!

Kde jsme to byli?

Jo. Mateřská. Velká prča.

Jenže statisticky ne vždycky.

Víte, co je nejčastější příčinou úmrtí žen, které mají doma kojence?

Sebevražda.

Mateřství špatně zvládá zhruba jedna z pěti ženských. A podle dotazníků více než čtvrtina z těch nalomených má sebedestruktivní myšlenky. Takže rok co rok mezi námi přibude zhruba pět tisíc matek, které, jak se s oblibou říká, v nejkrásnějším životním období ženy regulérně přemýšlejí, že si to hodí. A to mezi tím, kdy jim okolí klade na srdce, ať si užívají každou minutu.

Potkáváme je na ulici nebo v tramvaji. A bohužel i za volantem.

Jenže ono to navíc nekončí ve chvíli, kdy dítě začne obcházet nábytek a rozmatlá svůj první narozeninový dort. O poporodní depresi se konečně už aspoň trochu ví, ale když matce začne šplouchat na maják o něco později, dívají se na ni její blízcí, jako by na to snad už ani neměla nárok.

Jsme asi první generací, která nejenže konečně dokáže pojmenovat mentální zátěž, ale taky o ní a jejím rozdělení mezi partnery začíná otevřeně mluvit.

Vyděsila jsem vás trochu? To je dobře. Teď už vám totiž bude trapné knihu zaklapnout a odložit.

Na oplátku vám slibuji, že většinu statistik a vážných sdělení celosvětového významu jsem si vystřílela v tomto úvodníku, a dál už se i trochu pobavíte. Byť by to bylo jen na můj účet.

To přežiju!

Matková patrola.

Všichni ji zkoumají.

Matková patrola

v klidu se nenají.

Už zase pláč a další vztek.

Šílenství je na dotek!

Matková patrola,

la la la,

Matková, la la la lá,

patrola!

Zpívej na melodii známé znělky seriálu Tlapková patrola.

A prokládej hysterickým smíchem.

Nebo pláčem.

Podle potřeby.

KAPITOLA 1

POROD, NEBO PODVOD?

„Energie porodního procesu je posvátná. Dítě, nepošpiněné jako ten nejčistší křišťál, vítá laskavá náruč matky aotce vláskyplném spojení. Žena se spojuje se Zemí, matkou nás všech.“

„Porod je jako procházka parkem. Jurským parkem.“

Nevím, jak vy, ale já mám prostě pocit, že ozázraku zrození nám tu kolují poněkud protichůdné informace. Asi se budeme muset spokojit stím, že stoprocentně objektivní popis této události prostě není možné opatřit.

Pojďme se zaměřit na porod hlavně zhlediska toho, že tím momentem celá ta mateřská sranda začíná.

Takhle. Ne, že by šlo onějaký bezvýznamný okamžik. To zase ne. Znarození potomka mají všichni zúčastnění (včetně rodičky, té zejména!) plné právo být patřičně na větvi. Ale pojďme si říct, že PR těhotenství aporodu vporovnání scelým tím zbytkem rodičovství je dost nevyvážená záležitost. Těch devět měsíců, to je reklamní kampaň na steroidech.

To máte zavinovačky.

Mantinely.

Kolotoče nad postýlku.

Teď všechny ty hadry.

Krémy na strie.

Ultrazvuky.

Fotky zultrazvuku.

Monitory dechu.

Krémy na zadek.

Vaničky.

Předporodní kurzy.

Ten řetězec rozhodnutí, která musíte udělat ohledně toho, kde ajak (ne)chcete rodit.

Apřebalovat.

Akojit!

Zkrátka tohle všechno živí ten olbřímí mýtus, že porod dítěte apéče onovorozence je na tom všem to hlavní, brutální anejtěžší. Aže ten zbytek rodičování už se pak nějak udělá, protože ten začátek je nejtěžší, apotom se to prostě už jen lineárně zlepšuje.

Já jsem si to teda tak nějak myslela.

Cha.

Chachá!

Snarozením mimina se to má vlastně trochu jako se svatbou.

Pozornost nevěsty (aitoho všeho přebujelého byznysu okolo) je upřena hlavně na bílé šaty, aniž by se kdokoliv nějak podrobněji zabýval každodenní realitou manželství.

Nebo je to naopak společenský záměr?

Diskutujme!

Je super, že dneska existuje asi tak bambilion kurzů, kde se krom jiného naučíte, jak vykoupat miminko. Ale co kurz, kde naučí matku, jak to sakra udělat, aby se mohla VYKOUPAT ONA?! Akdo naučí partnera, co má mezitím dělat on, aže běžná hygiena fakt nespadá do kategorie odpočinek?

Vden, kdy se narodí první dítě, se totiž narodí ještě někdo. Zrodí se matka.

Asoučasně stím, jak se učí poznávat svoje mrně, se za pochodu pokouší poznávat isvoje nové já. Akjejímu velkému překvapení se tyhle dvě identity nemusejí úplně ve všem shodovat. Což na jednu stranu vživotě člověka asi není nic až tak divného. Že se změní.

Vzpomeňte si třeba, co jste nosili na hlavě, když vám bylo šestnáct.

Haleluja, Lord Jesus.

Jenže tady se ta metamorfóza děje odost rychleji než uúčesu. Zhruba jako uŘehoře Samsy ze známého Kafkova románu. Àpropos, když už jsme utoho, připomeňme si tuhle zásadní literární postavu.

Jednoho rána se Řehoř probudí jako obrovský brouk. Proměnu se snaží zatajit před svou rodinou, jelikož jim nechce dělat potíže. To se mu ale nepodaří. Jeho nejbližší mu to sice naplno neřeknou, ale nikdo ho nechápe avšichni se ho trochu štítí. Řehoř tráví celé dny prakticky osamotě abaví se lezením po stěnách.

Ateď si to přečtěte znovu, amísto slovních spojení Řehoř aobrovský brouk si dosaďte libovolné jméno rodičky anovopečená matka. Vítejte vabsurdním dramatu jménem Mateřství.

Aco že je myšleno tím, že se vaše staré bezdětné já neshodne stím novým, mámovským?

Inu, pojďme si nahodit několik příkladů.

PŘED

Samozřejmě, že tomu mrněti dám veškerou lásku. Dítě patří kmámě, jasně, že ho pochovám, kdykoliv bude brečet.

PO

Moment. Ono jako brečí, kdykoliv ho položím? Počkat, cooo???

PŘED

Kdo chce, kojí, kdo nechce, nekojí. Jasný, ne. Každej prostě, jak je mu příjemný ajak se rozhodne.

PO

Co přesně to znamená, že se jako nepřisává???

PŘED

Já teda rozhodně nebudu taková ta strhaná matka, co je furt doma vteplákách a triku z Lidlu, co koupila někde mezi kuřecíma řízkama a jogurtem v akci. To dítě má otce, máme babičky, dědečky, všichni jsou ochotní hlídat atěší se na to. Normálně prostě odstříkám mlíko, askočím si vklidu za kámoškou na kafe, do práce, kamkoliv. Mateřská není vězení.

PO

Jak jako, že nechce pít zflašky? JAKO NIKDY? To se může stát??? Není to nějaký rozbitý? Vždyť to bych od něj nemohla odejít na dýl než dvě hodiny, to je přece úplně šílený. Co stím můžu udělat? Jak to myslíš, nic?

PŘED

Rozhodně nebudu uspávat. To bychom neměli absolutně žádný čas pro sebe. Prostě ho položíme do postýlky ahotovo. Mytaky rádi spíme, bude po nás, po kom jiným. Jaký si to uděláš, takový to máš.

PO

Jo takhle, ono ale nespí ařve tak, že mám chuť se zabít. Tak já tam za ním teda na chvilku jdu! Jak, na jak dlouho? No, nevím, jak tam budu dlouho… Dokud nepřestane ječet asi, ne??? Mohl bys ty pistácie laskavě louskat potichu?!

PŘED

Zdraví apohoda mámy aděcka je na prvním místě. Úklid počká. Spí, když spí miminko. Po náročném porodu je potřeba hlavně odpočívat.

PO

Tak jsem týden odpočívala avěnovala se jen miminu. Atím pádem už nikdo zrodiny nemá žádné čisté oblečení, lepíme se kpodlaze, kultivary ve dřezu už zřejmě začaly zakládat odbory, akdyby někdo teď viděl koupelnu, rovnou tu zvoní sociálka. Dát to do pořádku mi zabere minimálně další týden. Kde se stala chyba?

PŘED

Je super, že máme ty hlídací babičky. Nechápu, jak to lidi dělají bez nich.

PO

Aha. Dítě ukohokoliv cizího řve. Uprarodičů nejvíc. Naštěstí tchyně rychle přispěchala sdeseti radami, co děláme špatně. Takže nejen že hlídání můžeme pustit zhlavy, ale ještě se zhádá celá rodina.

PŘED

Nechápu, proč všichni dělaj stojky kvůli tomu spánku. Tak když to dítě není unavený, asi neusne, že jo. To dá rozum. Až bude pořádně utahaný, usne okamžitě, navíc bez toho šílenýho uspávacího tyjátru.

PO

Achachachacháááápomoc!!!!

Každý je samozřejmě tím nejlepším rodičem, aabsolutně se vším si ví rady. Bohužel jen do momentu, než se jím opravdu stane azačne ty každodenní situace žít. Navíc je na čerstvou matku nachystáno několik pastí.

To, že ji to mimino bude potřebovat, je tak nějak evidentní. Málokdo ale domyslí všechny důsledky toho, že minimálně na začátku bude dítě tu ženskou prostě potřebovat furt.

Nonstop.

Aže to, jaké to dítě bude ajaké (ajak časté) bude mít potřeby, ona absolutně nemůže ovlivnit.

Pak je to nepochopení od bezdětných kamarádů aznámých. To je něco, sčím člověk tak trochu počítá. Co ale každého zaskočí, je hodně časté nepochopení od těch, kteří děti už vypiplali avychovali před nějakou dobou. Anebo mají už děti prostě otrochu starší. Stačí pár let. Aje úplně jedno, jestli jsou to rodiče, příbuzní nebo známí. Protože, víte co?

Tu fázi, co teď matka žije, si oni už reálně nepamatují.

Fakt ne! Ačkoliv to spousta znich nepřizná.

Mozek je milosrdné želé, které dokáže vytěsňovat staré zasmrádlé frustrace, nepříjemnosti, neúspěchy. Zůstane jim jen dobrý pocit, že oni už mají tuhle fázi za sebou, že ji zvládli (asi) vcelku dobře, avšechno ostatní zahalí opar zapomnění.

Ačkoliv velmi pravděpodobně prožívali to samé, může se stát, že pro momentální rozpoložení novopečené mámy nebudou mít ani trochu pochopení. Protože už tu kapitolu jednak uzavřeli, aten šuplík vzpomínek si nějak nevědomky onálepkovali. Někteří se pak dokonce znovu obloukem vrátí kidealizovaným názorům bezdětných.

Zazní-li tedy něco jako „tohle náš Karlík teda nikdy nedělal“, „my jsme všechno krásně stíhali, aještě jsme měli naklizeno anapečeno“ nebo „jaký si to uděláš, takový to máš, nesmíš to tolik hrotit všechno“ je třeba vydělit to minimálně deseti. Každý rodič se do téhle fáze nadhledu jednou dostane.

Je to přirozená selekce vzpomínek.

Ale vzačátku takové zlehčování situace apopírání intenzity toho, co člověk prožívá, nikomu nijak zvlášť nepomůže.

Azásadní life hack pro tohle období?

Asi jen obklopit se empatickými lidmi, kteří dávají rady pouze vyžádané, respekt pro ně není sprosté slovo, nemají škodolibou radost ztoho, když se někdo vněčem plácá, vyslechnou všechno anesoudí nic. To je mnohem důležitější, než jen to, jestli mají sami děti, nebo ne.

Chcete matce skutečně pomoct?

Tak takoví buďte vy.

Můžete začít třeba tím, že nikdy nepronesete žádný znásledujících verbálních pšouků.

Zakázané věty adotazy:

•Už ti spí celou noc?

•Prosím tě, jaká deprese? Máš zdravý mimino, tak měj prostě radost!

•Usměj se! No, vidíš.

•To je ta dnešní generace, vy máte ze všeho traumata. Normální život, no. Snámi se nikdo nemazal ažijeme.

•Jako dělejte si to, jak chcete, ale… (Dosaď libovolnou nevyžádanou radu.)

•Kde má ponožky (čepici, rukavice…)? Není mu zima?

•Ta máma ti nic nedopřeje.

•Takhle si ho ale rozmazlíte. Budeš jak otrok.

•My jsme teda takhle ponocovat nemohli jako děcka, vosm se prostě vpokoji zhaslo ahotovo.

•Já ale nejsem nemocná, jenom jsem trochu nastydlá. To není nakažlivý.

•Jen ho nech, ať si zařve, aspoň si roztáhne plíce!

•Koupili jsme mu takový hezký hopsátko. Já vím, že jsi říkala, že ho nechceš, ale tohle je fakt kvalitní.

•Proč císařem? To nedokážeš normálně porodit?

•Ty naděláš, dřív ženský vyprdly děcko na poli ašly zpátky obracet seno.

•Chtěla jsi dítě? Chtěla! Tak si nestěžuj.

•Musíš hlavně nastavit nějaký pevný režim. Jinak vám za chvíli bude skákat po hlavě.

•Počkej, jak jako, že teď spí? Já si ho ale přišla pochovat! Běž ho vzbudit. Nemůžeš to tak úzkostlivě dodržovat ten váš rozvrh, dítě není stroj.

•Ty dnešní matky, furt na mobilu.

•Jak jako žádné návštěvy všestinedělí? Tak já jsem babička, já nejsem žádná návštěva. Apřijde se mnou jen teta Miládka, nikdo cizí. Stavily bychom se zítra. Na chviličku. Co budeš vařit kobědu?

•Já vychovala tři děti, mně nemusíš dávat instrukce kvlastnímu vnoučeti.

•Tohle období hrozně rychle uteče. Užívej si každou vteřinu.

Poznali jste se vněčem? Připadá vám to jako seznam absolutně nevinných konverzačních frází? Pak je možná dobře, jestli vám tuhle knihu někdo koupil (nebo vnutil). Třeba jen nemá sílu vám to všechno vysvětlovat sám. Nebo se bojí, že se urazíte.

Protože, víte co?

Je vás hodně. Avětšina zvás to myslí dobře, jenom nedomýšlí, co vlastně říká. Ona není náhoda, že většinu matek dětí do, dejme tomu, pěti let, frustrují úplně ty samé věci. Ato ať se nacházejí kdekoliv na planetě.

Kdyby se všechna tahle příkoří děla komukoliv jinému, kdo není naprosto paralyzován chronickým nedostatkem spánku, azmohl by se na nějaký kloudný odpor, už by to dávno řešil mezinárodní soud pro lidská práva ve Štrasburku.

Věděli jste třeba, že když se vzávěrečné části porodu od děložní stěny odloučí placenta, zůstane po ní na děložní sliznici otevřená rána oprůměru dvaceti centimetrů? To je velikost talíře.

Talíře!

Ato mluvím onormálním fyziologickém porodu, ne ožádných komplikacích. Kdyby takovou krvácející ránu měl někdo na těle zvenku, garantuju, že by si pobyl pěkných pár dní ve špitále anikdo by mu neříkal, aby si užíval každou vteřinu.

Ataky by mu domů nelezly návštěvy anečekaly, že bude mít navařeno.

Nebo je naopak možné, že vás takové reakce lidí zokolí matek taky rozpalují doběla, ať už jde zrovna ovás, nebo okohokoliv jiného.

Pak vítejte! Aužijte si vzácnou sounáležitost smnohonárodní divizí Matkové patroly.