Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Robert Lufkin, md

LŽI, KTERÉ JSEM UČIL NA MEDICÍNĚ
Jak vám konvenční medicína ničí zdraví a jak si s pomocí nových poznatků zachránit život

Překlad:
MUDr. Michal Horáček, DEAA

Přeloženo z anglického originálu Lies I Taught in Medical School: How Conventional Medicine is Making You Sicker and What You Can Do to Save Your Life,
ISBN 978-16-377-4583-0, vydaného v roce 2024 nakladatelstvím BenBella Books.
© 2024 by Robert Lufkin, MD Published by arrangement with BenBella Books, Inc., and Folio Literary Management, LLC.
Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2025
Translation © Michal Horáček, 2025
Cover Photo © depositphotos.com, 2025
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2025

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 10146. publikaci
Odpovědná redaktorka Petra Královcová
Jazyková redakce Jiřina Vyorálková
Sazba a zlom Vladimír Fára
Počet stran 336
1. vydání, Praha 2025
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod a. s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.
Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-8078-3 (ePub)
ISBN 978-80-271-8077-6 (pdf)
ISBN 978-80-271-5563-7 (print)

Tuto knihu věnuji všem, kteří se nikdy nespokojí s ničím menším
než s nejlepším možným zdravím, ať už je jejich životní cesta zavede kamkoli.

A především Jenny, Raine a Eden,
svým múzám vnášejícím mi do života nejvyšší smysl.

A samozřejmě i Butter.

Seznam zkratek

Aß

beta amyloid

ADA

Americká diabetologická asociace (American Diabetes Association)

AGE

koncové produkty pokročilé glykace (advanced glycation end products)

AHA

Americká kardiologická asociace (American Heart Association)

AMP

adenosinmonofosfát

AMPK

proteinkináza aktivovaná AMP

APP

amyloidový prekurzorový protein (amyloid precursor protein)

ATP

adenosintrifosfát

BD

bipolární porucha (bipolar disorder)

BPA

bisfenol A

CAD

onemocnění koronárních tepen (coronary artery disease)

CDC

Centers for Disease Control and Prevention, Střediska pro kontrolu a prevenci nemocí v USA

CGM

kontinuální monitorování glykemie (continuous glucose monitoring)

CI

interval spolehlivosti (confidence interval)

CIM

sacharidovo-inzulinový model obezity (carbohydrate-insulin model)

CML

chronická myeloidní leukemie

COSMIC

Katalog somatických mutací u rakoviny (Catalogue of Somatic Mutations In Cancer)

CRA

Asociace zpracovatelů kukuřice (Corn Refiners Association)

CT

výpočetní tomografie (computed tomography)

CT CAC

CT vyšetření koronárních tepen

DASH

dietní postup ke kontrole hyperteze navržený v devadesátých letech v USA nejen pro hypertoniky, ale celou populaci (Dietary Approaches to Stop Hypertension)

DCCT

Studie kontroly a komplikací diabetu (The Diabetes Control and Complications Trial)

EBM

model energetické bilance obezity (energy-balance model)

EG

endoteliální glykokalyx

eNOS

endoteliální syntáza oxidu dusnatého

EPA

Agentura pro ochranu životního prostředí Spojených států (US Environmental Protection Agency)

EtOH

etylalkohol

FDA

americký Úřad pro kontrolu potravin a léčiv (Food and Drug Administration)

FMD

dieta napodobující půst (fasting mimicking diet)

FPG

koncentrace glukózy v krevní plazmě nalačno (fasting plasma glucose)

Glut

přenašeče umožňující transport glukózy přes buněčné membrány

HbA1c

hemoglobin A1c

HDL

lipoprotein s vysokou hustotou (high-density lipoprotein)

HDL–C

cholesterol vázaný na lipoproteiny s vysokou hustotou

HFCS

kukuřičný sirup s vysokým obsahem fruktózy (high-fructose corn syrup)

HHS

Ministerstvo zdraví a sociálních služeb Spojených států amerických (US Department of Health & Human Services)

HU

Hounsfieldovy jednotky (Hounsfield units)

IDDM

inzulin-dependentní diabetes mellitus

IF

přerušovaný půst (intermittent fasting)

IFCC

Mezinárodní federace klinické chemie a laboratorní medicíny (International Federation of Clinical Chemistry and Laboratory Medicine)

IFM

Institut funkční medicíny (The Institute for Functional Medicine)

IGF–1

inzulinu podobný růstový faktor 1 (insulin-like growth factor 1)

ICHS

ischemická choroba srdeční

IMP

inosinmonofosfát

IRS-1

substrát 1 inzulinového receptoru (insulin receptor substrate 1)

ITP

Program testování intervencí (Interventions Testing Program)

KCP

kraniocerebrální poranění

KV

kardiovaskulární

LADA

latentní autoimunitní diabetes dospělých (latent autoimmune diabetes of adults)

LDL

lipoprotein s nízkou hustotou (low-density lipoprotein)

LDL-C

cholesterol vázaný na lipoproteiny s nízkou hustotou

LP(a)

lipoprotein (a)

LPIR

lipoproteinové skóre inzulinové rezistence

MDD

velká depresivní porucha (major depressive disorder)

MDMA

3,4-metylendioxymetamfetamin

MKP

mírná kognitivní porucha

MSQ

dotazník ke zjištění většího počtu zdravotních příznaků toxicity (Multiple Symptom Toxicity Questionnaire)

NAFLD

nealkoholové ztučnění jater (nonalcoholic fatty liver disease)

mTOR

mechanický/savčí cíl rapamycinu (mechanistic/mammalian target of rapamycin)

NASH

nealkoholová steatohepatitida (non-alcoholic steatohepatitis)

NCI

Národní institut pro výzkum rakoviny (National Cancer Institute)

NIDDM

non-inzulin-dependentní diabetes (cukrovka 2. typu nezávislá na inzulinu)

NIH

Národní instituty zdraví (National Institutes of Health)

NIMH

Národní institut duševního zdraví (National Institute of Mental Health)

NO

oxid dusnatý

NOS

syntáza oxidu dusnatého

OCD

obsedantně kompulzivní porucha

PAW

Výživový plán zaměřený na návrat k výživovému stylu lovců a sběračů (paleo-ancestral way), zahrnující omezení konzumace průmyslově zpracovaných potravin, rafinovaných sacharidů, průmyslových olejů a obilovin

PCB

polychlorované bifenyly

PF

prodloužené hladovění (prolonged fasting)

PFAS

perfluoroalkylované a polyfluoroalkylované látky

PTSD

posttraumatická stresová porucha (posttraumatic stress disorder)

PUFA

polynenasycené mastné kyseliny (polyunsaturated fatty acids)

ROS

reaktivní formy kyslíku (reactive oxygen species)

SAD

standardní americká dieta (standard american diet)

SAGE

samovyšetření kognitivních funkcí seniora (Self-Administered Gerocognitive Exam)

SASP

se stárnutím spojený sekreční fenotyp (senescence-associated secretory phenotype)

sd–LDL

malé a denzní částice LDL (small and dense LDL)

SRL

sirolimus

SSRI

selektivní inhibitory zpětného vychytávání serotoninu

TBI

traumatické poranění mozku (trauma brain injury), viz též KCP TC celkový cholesterol

TCGA

Genomový atlas nádorů; výzkumný projekt (The Cancer Genome Atlas)

TG

triacylglyceroly (triglyceridy)

TOR

cíl rapamycinu (target of rapamycin)

UCLA

Kalifornská univerzita v Los Angeles (University of California Los Angeles)

USDA

Ministerstvo zemědělství Spojených států amerických (US Department of Agriculture)

VNS

stimulace vagového nervu

Předmluva
Jasona Funga, MD

Brzy po vydání své třetí knihy, The Cancer Code (Kodex rakoviny), jsem obdržel blahopřejný email od doktora Roberta Lufkina. Řekl mi i o dvou nových zajímavých MRI studiích (zobrazení magnetickou rezonancí), které objevil. V jedné výzkumníci využili biomarkery v mozku, což jim umožnilo odhalit Alzheimerovu nemoc o deset let dříve než obvyklými klinickými postupy. Ve druhé MRI studii sledovali změny obsahu tuku v játrech s cílem lépe monitorovat metabolická onemocnění a inzulinovou rezistenci. Na dalších stránkách vám o těch studiích Robert řekne všechno sám. Naše společná kolegyně dr. Charlene Lichtashová všechny své pacienty vyšetřovala bezplatně.

Já se zabývám výzkumem půstu, což je u lidí nejužitečnější nástroj ke zlepšení metabolického zdraví, a proto mě všechny tyto skutečnosti fascinovaly. Společně s Megan Ramosovou, spoluautorkou knihy Life in the Fasting Lane (Život v postním proudu), kterou New York Times zařadily mezi bestsellery, jsme vytvořili program na podporu udržitelného přerušovaného půstu k trvalému zhubnutí (www.TheFastingMethod.com). Napsal jsem také tři knihy – Dejte sbohem obezitě (The Obesity Code), The Diabetes Code (Kodex diabetu) a The Cancer Code (Kodex rakoviny) – o metabolickém zdraví a o tom, jak to zdravotnictví všechno popletlo. Celkem se jich prodalo více než milion výtisků.

Pro mou práci je typické právě toto propojení mezi metabolickým zdravím a chronickými nemocemi, jako jsou diabetes, obezita a rakovina. Doktor Lufkin za mnou přišel s tímhle novým výzkumem a novými technologiemi, protože věděl, že je mám v hledáčku. Stejně jako on.

A ukazuje se, že naše fascinace vztahem mezi metabolismem a nemocemi není to jediné, co máme společného. Koncem devadesátých let jsme byli totiž oba zaměstnáni ve stejné instituci, na Kalifornské univerzitě v Los Angeles (University of California Los Angeles, UCLA). Doktor Lufkin byl profesorem radiologie, já jsem studoval nefrologii. Svůj čas jsem trávil v Cedars-Sinai Medical Center a West Los Angeles VA Medical Center. Ve své praxi jsem léčil spoustu pacientů s diabetem 2. typu, jenž je hlavní příčinou onemocnění ledvin. A většina těchto diabetiků 2. typu trpěla také obezitou.

S doktorem Lufkinem jsme se sice vydali různými cestami, ale oba jsme došli k témuž cíli – metabolické zdraví je klíčem k trvalému zdraví a dlouhověkosti. Já jsem k metabolickému zdraví přistupoval z hlediska těchto tří nemocí – obezity, diabetu a rakoviny –, kdežto Robert na to šel jinudy. Snažil jsem se sledovat případy onemocnění ledvin způsobeného diabetem 2. typu a obezitou a začínal jsem nacházet souvislosti mezi těmito chronickými nemocemi a metabolickým zdravím. Robert zase řešil prvotní příčinu – metabolismus, tedy oblast, jíž se v institucionálním prostředí dosud věnovala jen malá pozornost, až na několik přednášek v základech vědy. Mysleli jsme si, že metabolismus je jen pro dietology.

Jak jsme se mýlili! Robert to nyní napravuje. Doufá, že svou knihou Lži, které jsem učil na medicíně změní to, co se budoucí lékaři budou učit – a co široká veřejnost bude považovat za pravdivé, tedy že metabolismus je pro prevenci těchto chronických nemocí tím nejdůležitějším faktorem. Robert to svou prací ukazuje a názorně předvádí.

Spolu s doktorem Lufkinem považujeme půst za jednoduchý, ale účinný nástroj. Jak jsem napsal: Ježíš Kristus, Buddha i prorok Mohamed sdíleli společnou víru v sílu půstu.(Dejte sbohem obezitě, str. 252).

Souhlasíme oba i s tím, že životní styl a metabolické faktory hrají u rakoviny, diabetu 2. typu a obezity obrovskou roli. Tato onemocnění je možné zvládnout především úpravou stravování, ne léky. Jak tvrdím ve své knize Dejte sbohem obezitě, obezita není problémem energetické, nýbrž hormonální nerovnováhy.

Tvrzení, že „je kalorie jako kalorie“, znamená, že jedinou důležitou věcí u jídla je příjem energie. Jenže kalorie pocházející z olivového oleje a kalorie z cukru vyvolávají velmi odlišné metabolické reakce, jež můžeme snadno změřit. Cukr zvyšuje koncentraci glukózy v krvi a stimuluje tvorbu inzulinu v pankreatu (slinivce břišní). Nic z toho olivový olej neudělá. Je to tedy hormonální reakce, která je klíčem k pochopení – a k léčbě – obezity. To je důvod, proč pouhé snížení příjmu energie a usilovnější cvičení ve skutečnosti nefungují.

Ale hlavní věc, na níž se s doktorem Lufkinem shodnu, je, že všechny tyto chronické nemoci jsou z velké části způsobovány růstovými faktory. Zejména inzulinem.

Zastaralá paradigmata, jimiž jsme se všichni řídili, přestože nevedla k pozitivním výsledkům, nahrazuje kniha Lži, které jsem učil na medicíně nejnovějšími výzkumy, nejnovějšími poznatky a kontroverzním závěrem, který jsem musel objevit sám.

Nemohu než ji důrazně doporučit.

Jason Fung, MD,
autor Dejte sbohem obezitě,
The Diabetes Code (Kodex diabetu)
a The Cancer Code (Kodex rakoviny)

Předmluva

Svou kariéru jsem strávil psaním vědeckých prací a učebnic pro úzké akademické publikum. Mám přirozeně tendenci ponořit se do problému a zahrnout do textu spoustu podrobností a odkazů. Uvědomuji si však, že v knihách, jimiž, jak doufám, chci oslovit širší publikum, to může být zbytečné, odrazující, ba dokonce kontraproduktivní.

Hlavní myšlenka, kterou se snažím sdělit touto knihou, je příliš důležitá na to, aby byla pohřbena v akademickém textu – je na čase, aby lidé měli informace a mohli se sami rozhodovat o svém zdraví a dlouhověkosti. Věřím, že toto poselství musí oslovit širší publikum. Proto jsem se snažil uvádět informace sice jednoduše, ale nezjednodušovat je příliš. Spoluautor této knihy, Joshua Lisec, zase zodpovídal za to, aby byla čtivá, příjemná a zábavná.

Jemně mě korigoval, abych z ní nedělal jen další učebnici. Pomáhal mi odolávat přirozenému nutkání zařadit více (možná příliš mnoho?) podrobností. Dokázal mě vést po tenké hranici mezi zjednodušením nadměrným a právě takovým, aby myšlenku pochopilo široké publikum.

Pokaždé, když v knize simplifikuji příliš a nedaří se mi klíčové body pravdy vysvětlit dostatečně, nebo když věci zkrátka popletu, vina je na mé straně. Vzhledem k tomu, že příběhy, postřehy a názory jsou mé, Joshua laskavě souhlasil, abych se v této knize vyjadřoval v první osobě čísla jednotného – já, mě, můj a podobně, a odkazoval tak na svůj pohled. Ich-forma zajišťuje kontinuitu po celou dobu čtení.

Pokud jsou v knize nějaké zvláště nezapomenutelné pasáže ilustrující složité myšlenky s křišťálovou jasností, je to zásluha Joshuova. Doufáme, že jsme společně napsali knihu, která se bude příjemně číst a zároveň čtenářům představí užitečné a proveditelné postupy, jež budou moci kdykoli použít ke zlepšení svého zdraví a dlouhověkosti.

Každé ze „lží“, které popisujeme, bychom mohli věnovat samostatnou knihu. Ve skutečnosti totiž existují mnohem lepší a hlubší knihy o tématech, jimiž se zabýváme. (Seznam některých z nich uvádíme na konci této knihy.) Při vysvětlování lží jsme se záměrně snažili o jednoduchost. Technické podrobnosti jsme přidali jen tehdy, když jsme se domnívali, že by vyšší složitost pomohla v porozumění.

Je dobré pamatovat si, že „lži“, o nichž mluvím, a alternativy, které předkládám jako pravdivé, jsou vždy jen hypotézy – nedokonalé modely, jejichž prostřednictvím se pokouším vysvětlit klinickou zkušenost zlepšování zdraví.

Lži, které jsem učil na medicíně, jsem v této knize nahradil modely, které se, doufám, ukážou být přesnější. Samozřejmě, budete-li se řídit logikou a tím, jak věda funguje, pak na mnohé z toho (nebo na všechno), co v této knize předkládám jako „pravdu“, v budoucnu poukáže nějaký autor jako na „lži“, které se učil v první čtvrtině 21. století.

Konečně, pokud jsem se během celého tohoto procesu něco naučil, pak to byla pokora. Ani ty nejlepší „lži“, které vymyslíme jako vysvětlení, totiž nikdy plně nevystihnou složitost a krásu skutečného fungování naší reality.

MEA CULPA (MOJE VINA)

Aby bylo jasno, sám jsem nepublikoval žádný recenzovaný výzkumný článek, který by se týkal většiny oblastí, jimiž se zabývám v této knize. Je to dobře i špatně zároveň. Špatně, protože nemám laboratoř plnou myší, na nichž bych mohl provádět pokusy, abych získal znalosti z první ruky. Na druhou stranu je dobře mít větší rozhled a generalizovat. Dokážu proto propojit širší koncepty s širším publikem lépe, než by to dovedl úzce zaměřený specialista.

Hypotézy, které předkládám jako „lži“ (nebo naopak „pravdu“), jsou na určité úrovni téměř jistě všechny „klamné“. Všechny hypotézy jsou totiž pouze nástinem nebo modelem reality a tyto modely budou někdy v budoucnu obvykle nahrazeny lepší verzí, která se bude více blížit pravdě, jak ji nejlépe známe.

Jako profesor na lékařské fakultě nemám (většinou) zvláštní přístup k informacím, které by také nebyly dostupné (naštěstí) každému. Žijeme v době internetu, kdy je přístup k vědeckým informacím v podobě primárních publikací dosud nevídaný. K těm publikacím, u nichž stále existují překážky, např. v nutnosti mít předplatné, se však lze obvykle dostat osobní návštěvou místní akademické knihovny, i když je to obtížnější.

Vše, co dělám, je, že čtu vědeckou literaturu, jak nejlépe umím. Nápady nejsou moje. Všechny pocházejí od větších učenců. Pokouším se shrnout myšlenky, o nichž si myslím, že jsou pravdě nejbližší, do nějakého souvisle vyprávěného celku a odkazovat se přitom na všechny zdroje co nejlépe, ale nechci jimi čtenáře zahltit. Snažím se vyloučit články, které nedokážou předkládat argumenty na vědecké úrovni.

Téměř jistě jsem udělal mnoho chyb. Pokud jsem chyboval v minulosti a dříve učil lži, pak něco z toho (všechno?), co učím nyní, může být rovněž podezřelé. Vyzývám vás proto, abyste všechna má tvrzení – a současně i tvrzení všech ostatních – zpochybňovali. Argumenty pro hypotézu a proti ní posuzujte v každém případě kriticky.

Předkládat informace znamená neustále udržovat rovnováhu mezi vědou a zábavou. V minulosti jsem psal učebnice zaměřené na vědečtější publikum s důrazem na informace. Touto knihou hodlám naopak sdělovat složité myšlenky širšímu publiku. Snažil jsem se činit tak zábavně. Mým prvotním impulzem bylo vždy proniknout až k základním faktům o předmětu každé kapitoly, ale uvědomuji si, že to není nejlepší způsob, jak předávat myšlenky. Snažil jsem se proto podle možností složité koncepty zjednodušovat.

A konečně, děj se co děj, nepřeji si nic jiného než jen porozumět těm nejlepším způsobům, jak mohou lidé dosahovat zdraví a dlouhověkosti pro sebe a své blízké. Byl jsem velkým konzumentem zpracovaných potravin, veganem, masožravcem, držel jsem dietu s nízkým obsahem tuku, s nízkým obsahem sacharidů i jiné diety. Zato dnes jím co nejméně zpracovaných potravin, protože tak rozumím důkazům, které jsem četl. To znamená málo zpracovaných sacharidů a cukrů, málo rafinovaných tuků a olejů (rostlinných olejů a olejů ze semen) a málo obilovin. Pokud by se zítra objevily důkazy, že nejlepší cestou ke zdraví je pít jen Coca-Colu, myslím si, že bych se společnosti Coca-Cola omluvil a objednával bych si její nápoj po kartonech.

Nedostávám už žádné finanční prostředky od farmaceutických společností. Některé z perspektiv, které předkládám v této knize, se totiž zpolitizovaly jako všechno dnes. Nejsem proti Big Pharma, Big Food, vládě obecně ani proti lékařskému establishmentu. Zjistil jsem, že některé zásady a opatření mohou nejlépe zavést velké organizace. Uvědomuji si ale rovněž, že i velké instituce mohou podlehnout zaujatosti nebo být zaslepeny ve znalostech, stejně jako jednotlivci. Když jsou ve hře obrovské sumy peněz a velké zdroje, mohou mít tyto (otevřené nebo implicitní) předsudky trvalý dopad na veřejné zdraví. Tento dopad musíme důkladně prozkoumat. Takový cíl si klade má kniha Lži, které jsem učil na medicíně.

Kapitola 1

VŠECHNO JSEM DĚLAL SPRÁVNĚ, ASTEJNĚ JSEM (MÁLEM) UMŘEL

Padesát procent toho, co se naučíte nalékařské fakultě, se dopěti let popromoci ukáže být buď zastaralé, nebo úplně špatné. Potíž je vtom, že vám nikdo nedokáže říct, která polovina bude která, to už si musíte zjistit sami.

– profesor David Sackett, otec medicíny podložené důkazy

Žili jsme vsouladu se všemi doporučeními vědců… askončili jsme nemocní.

Moje máma byla dietoložka. Až do svých osmdesáti let pracovala vnemocnici jako profesionální nutriční terapeutka. Vtakovém prostředí jsem vyrůstal. Řídili jsme se potravinovou pyramidou, výživovými doporučeními apopulárními výživovými moudry. Jedli jsme jen nízkotučná jídla svysokým obsahem sacharidů. Nasycené tuky jsme pečlivě nahrazovali margarínem, řepkou adalšími průmyslově vyráběnými rostlinnými oleji ze semen. Omelety jsme si dělali „jen zbílků“, abychom minimalizovali obsah cholesterolu.

Myslel jsem si, že jsem zdravější. Všichni jsme si to mysleli.

Máma tehdy pracovala vnemocnici. Přirozeně jsem se tudíž začal zajímat omedicínu. Tvrdě jsem natom pracoval aměl jsem štěstí, že jsem mohl jít navysokou školu, která je součástí Ivy League (Břečťanové ligy), apak nalékařskou fakultu. Moc se mi to líbilo, atak jsem nafakultě zůstal astal se profesorem. To vedlo

Obr. 1.1 Máma ajá

ktomu, že jsem vyučoval azároveň se odostatních doktorů učil to samé, co jsem se nejdříve naučil odsvé matky apak ještě jednou nalékařské fakultě. Všichni jsme věřili stejným výživovým azdravotním faktům. Věda byla ustálená.

Později jsem se specializoval naradiologii aučil jsem ji. Jako radiolog čili specialista nalékařské zobrazovací metody, jak se radiologii někdy říká, musíte umět mluvit naneurochirurga ikomunikovat skardiochirurgem, gynekologem, porodníkem ase všemi ostatními lékařskými specialisty. Potřebujete ktomu tedy všeobecnou znalost azkušenost vevšech oblastech medicíny, protože radiologie se zabývá všemi systémy vtěle avšemi chorobami, jimiž mohou pacienti trpět. Zobrazovací vyšetření se uplatňují téměř ukaždé nemoci, takže jako radiolog musíte mít povšechné znalosti ovšech.

Mimoto jsem vyšetřoval pacienty iosobně, léčil je apředepisoval jim léky. Dělal jsem zkrátka všechnu obvyklou lékařskou práci– aještě něco navíc.

Věnoval jsem se totiž ivýzkumu. Intenzivně. Zkoumal jsem lékařské přístroje ajako hlavní výzkumník jsem pro svou laboratoř získal vgrantech milióny dolarů nejen odNIH (National Institutes of Health, Národní instituty zdraví, americká státní agentura působící voblasti medicínského výzkumu), ale iodfarmaceutických firem (knimž budu mít později vtéto knize kritický postoj).

Byl jsem stoprocentním členem establishmentu. Všemi deseti jsem byl pro organizované systémy amoje zázemí to dokazovalo. Předsedal jsem velkým mezinárodním lékařským společnostem apřednášel pocelém světě. Platily mně univerzity, farmaceutické firmy ivýzkumné instituce. Moje renomé bylo astále je bez poskvrny. Byl jsem neoficiálním mluvčím establishmentu.

Pak se umě objevily čtyři nemoci, onichž jsem se naučil (aučil jsem ijiné), že jsou spojené se stárnutím asmožným vlivem dědičnosti:

•hypertenze, nakterou jsem potřeboval léky navysoký krevní tlak,

•dnavá artritida, naniž mi léky předepsali,

•dyslipidemie (abnormální koncentrace lipidů vkrvi), kvůli níž jsem dostal recept nastatiny,

•prediabetes (stav, kdy se koncentrace glukózy pohybují vprediabetickém rozmezí), nakterý mi naordinovali další lék.

Umého zesnulého otce se všechny tyto nemoci projevily až před jeho osmdesátkou. Anakonec ho zabily. Začaly se objevovat iumě, jenže já jsem vté době měl dcery mladší deseti let. Nepřežil bych dost dlouho nato, abych je viděl na střední škole! Takže to bylo osobní.

Jasně že jsem měl obavy. Abyl jsem zmatený. Jak se to mohlo stát? Veškerá ustálená věda mi říkala, že to není možné. Vychovala mě profesionální nutriční specialistka, certifikovaná dietoložka, takže jsem jedl přesně tak, jak doporučovaly zdravotnické organizace apotravinová pyramida. Odnarození jsem byl vychováván vsystému, který mě ujišťoval, že toto se vmém věku nemůže stát nikomu.

Dělal jsem všechno správně, aměl jsem zemřít.

Ten šok mi vhlavě spustil poplach. Vlékařském systému bylo něco zásadně špatně. Lhali mi, jenže já jsem potřeboval znát pravdu.

VĚŘIL JSEM VĚDĚ,
KTERÉ SE VĚŘIT NEDALO

Navzdory blížící se předčasné smrti jsem měl štěstí ze dvou důvodů.

Zaprvé, náhodou jsem měl přítele, který byl uznávaným vědeckým novinářem. Renomé získal tím, že poukazoval našpatnou vědu vefyzice aulaureátů Nobelovy ceny. Potkávali jsme se usnídaně vkavárně vSanta Monice, azatímco pracoval nasvém posledním šetření, já jsem odcházel nalékařskou fakultu učit studenty aostatní lékaře to, co jsem považoval zapravdu. Můj přítel, jak se ukázalo, právě obrátil svou pozornost klékařské výživě jako kposlednímu příkladu selhání vědy aztoho plynoucích zničujících důsledků pro veřejné zdraví. Jmenuje se Gary Taubes ajeho výsledná série bestsellerů ovědě ovýživě způsobila revoluci vmyšlení celé generace lékařských profesionálů apřiměla mě přezkoumat mé vlastní přesvědčení.

Více informací omém příteli Garym ajeho výzkumu najdete vmnoha jeho knihách, zejména však vknize Good Calories, Bad Calories: Fats, Carbs, and the Controversial Science of Diet and Health (Dobré kalorie, špatné kalorie: tuky, cukry arozporuplná věda odietách azdraví). Jeho největším odhalením bylo, že nízkotučné diety nepomáhají, abychom zůstali zdraví. Veskutečnosti nám zdraví poškozují tak, jak většinou ani netušíme, dokonce si myslíme, že nám dělají dobře. Když jsem si to uvědomil, jako by mi vmozku vybuchla bomba. Celý život mě vychovávali, abych věřil opaku. Co ještě bylo špatně?

Zadruhé, mou specializací je radiologie. Měl jsem tudíž štěstí, že jsem se vesvém oboru zabýval mnoha různými typy chronických onemocnění. Většina ostatních specialistů, jako jsou neurochirurgové, porodníci, kardiologové, nefrologové, endokrinologové, neurologové aoftalmologové, často nevidí širší obrázek, protože jsou zaměřeni příliš úzce. Jako radiolog jsem však viděl skutečnou nemoc: zúžení koronární tepny, krev při hemoragické mrtvici (krvácení domozku), viscerální (útrobní) tuk, tuk vjátrech, zhoubné novotvary, atrofii mozku upacientů sAlzheimerovou nemocí, vředy při diabetu adalší komplikace. Přímé projevy těchto chronických stavů byly proto součástí mé každodenní práce.

Takto vybaven jsem se zahloubal doliteratury, abych se znovu vzdělal. Začal jsem si uvědomovat, že ověcech, jež jsem učil, je nyní známo, že jsou špatně.

Spousta důkazů, které předložil můj přítel Gary, byla vrozporu se vším, čemu jsem ovýživě, zdraví adlouhověkosti věřil. Stím, co jsem se naučil odsvé matky dietoložky analékařské fakultě. Istím, co jsem jako profesor radiologie učil desítky let nalékařské fakultě Davida Geffena (David Geffen School of Medicine) naKalifornské univerzitě vLos Angeles (University of California Los Angeles, UCLA). Viděl jsem, jak se Garyho nové zdravotní paradigma projevilo nasystémech vtěle, které jsem zradiologie dobře znal.

Jak jsem se jen mohl tak mýlit? Jak se jen lékařský establishment mohl tak mýlit? Atak dlouho? Pocelá desetiletí se Alzheimerova nemoc, srdeční choroby, diabetes aartritida považovaly zarůzné nemoci. Jenže důkazy, které předložil Gary, adalší pozdější anavazující knihy, studie, vědecké ipopulární články zřejmě ukazují, že všechny tyto nemoci jsou metabolické nemoci. Osm zdeseti hlavních příčin úmrtí veSpojených státech každý rok totiž přímo souvisí smetabolickým syndromem.1

Medicína čelí krizi mnohem horší, než byl covid-19, avětšina lidí si to ani neuvědomuje. Chronických onemocnění totiž vposledním století neustále přibývá. Vposledních dvaceti letech se tempo růstu dále výrazně zrychlilo. Počet dospělých vestředním věku se dvěma avíce chronickými nemocemi vyskočil mezi lety 2000 a2010 z16% na21% ajen očtyři roky později– vroce 2014– se zvýšil na32%.2,3 Vsoučasnosti má celých 40% dospělých vUSA několik chronických nemocí.4

Poprvé vzaznamenávané historii se délka dožití vezdraví snižuje!5

Dostáváme se ktomu, proč jsem věřil lžím onemocech, zdraví, lidské anatomii afyziologii aučil je– ajak se tyto lži staly převládajícím anezpochybnitelným světonázorem lékařského establishmentu.

Prozatím prohlašuji to, co mnozí uvnitř hlavního proudu medicíny imimo něj mohou považovat zazvláštní tvrzení– sice, že lékařský establishment obecně ajá jako profesor nalékařské fakultě jsme učili „lži“. To vyžaduje přesvědčivé důkazy aje nespravedlivé nutit vás přečíst sto, padesát, nebo dokonce ijen pět stránek, abyste je viděli. Tato část je tedy jen ochutnávka toho, očem se dozvíte více vtéto knize.

Slovem „lži“ nemyslím mylná tvrzení súmyslem oklamat, manipulovat nebo přivést veřejnost dozbytečně předčasného hrobu. Některé „lži“ jsou jen výsledkem nevinných omylů. Jiné chyby jsou úmyslné, zněkterých plynuly finanční výhody. Například Americká kardiologická asociace (American Heart Association, AHA) dostává peníze odfirem vyrábějících sladkosti, jenže poskytuje rady, které mohou lidem škodit, atvrdí jim, že je chce chránit. Více otom později.

Nejprve musím jasně říci, kde stojím: já jsem establishment. Nejsem odpadlík, darebák, samorost ani konspirační teoretik. Je velmi důležité mít to na paměti, když předkládám důkazy opodvodu, klamání, neschopnosti aneznalosti. Budu znít, jako bych byl naokraji, ale jsem tváří establishmentu. Pro svou laboratoř jsem získal miliony dolarů vgrantech odfarmaceutických firem. Napsal jsem články hodnotící léky, které by mi farmaceutické firmy nedovolily publikovat, pokud by nebyly pozitivní. Tose mimochodem normálně očekává. Publikoval jsem stovky recenzovaných vědeckých článků avíce než tucet učebnic, které jsou kdispozici všesti jazycích. Byl jsem zvolen prezidentem dvou mezinárodních vědeckých společností. Zastával jsem nejvyšší akademickou hodnost profesora nadvou znejlepších lékařských fakult nasvětě. Tuto hodnost si držím inadále. Především jsem však vědec. To znamená, že musím následovat vědu, ať mě vede kamkoli, ikdyž je to daleko odvšeho, co jsem považoval zapravdu.

Měl jsem ilékařskou praxi, vyšetřoval jsem pacienty apomáhal jsem vyškolit stovky studentů medicíny, lékařů adalších zdravotníků. Představa, že jsme je mohli učit nesprávné věci, je nepříjemnou možností, ale ijednoznačnou realitou, jestliže se naše chápání znalostí neustále mění avyvíjí. Myšlenka, že bychom je mohli učit nesprávné věci tváří vtvář vědeckým důkazům oopaku, je však hluboce znepokojivá. Bohužel, kobojímu dochází. To je důvod, proč musíme pohlédnout pod povrch, abychom odhalili korupci, která se pod ním skrývá.

TŘI SMRTELNÉ LŽI, JIMŽ JSEM VĚŘIL
(AKTERÉ JSEM UČIL) NALÉKAŘSKÉ FAKULTĚ

Zde jsou tři ukázkové lži nazačátek. Nelekněte se, pokud vás znepokojí, apřipravte se– další lži, onichž se vtéto knize pojednává, jsou ještě horší.

1. Lež oobezitě: „Kalorie jako kalorie“

Právě probíhá nejhorší globální epidemie obezity, jakou kdy svět poznal.

Mít nadváhu znamená mít vyšší tělesnou hmotnost, než se považuje zanormální nebo zdravé vzhledem kvěku nebo stavbě těla. Obezita je oněco závažnější stav nadměrného množství tělesného tuku– anepostihuje jen starší lidi. Statistiky ukazují, že 42,5 % dospělých starších dvaceti let je obézních a73,6 % má přinejmenším nadváhu.6 Ještě jednou, téměř polovina Američanů je dnes obézních avětšina znich má nadváhu!7 Obezita je nezdravá aje ukazatelem metabolické dysfunkce, která se projevuje jako hypertenze, diabetes, srdeční infarkt, mrtvice, Alzheimerova nemoc, rakovina adalší chronické nemoci.

Naše chápání příčin této epidemie apřístupů kjejí léčbě je založeno najednoduché lži, že „kalorie je jako kalorie“, zčehož plyne, že příčinou obezity je konzumace nadměrného množství kalorií.

To je omyl ze dvou důvodů. Zaprvé, samotné kalorie nestačí kvytvoření obezity. Je potřeba nějaký další faktor. Různé typy kalorií mají totiž také natuto vyvolávající příčinu obezity různé účinky.

Říci, že obezitu působí konzumace nadměrného množství kalorií, je jako tvrdit, že alkoholismus je způsoben přílišným pitím alkoholu, nebo, že infarkt je způsoben tím, že srdeční sval strádá nedostatkem kyslíku. Přísně vzato je to všechno pravda, ale pomáhá nám to jen pramálo pochopit příčinu, která může významně ovlivnit výsledek.

Kalorie je definována jako množství energie, kterou poskytuje jídlo. Energii akalorie potřebujeme kživotu všichni. Lež spočívá vtom, že nezáleží natom, zkterých potravin je získáme, protože všechny kalorie působí stejně. Proto, chcete-li zhubnout, stačí jíst méně kalorií.

Tato lež vychází zmyšlenky, že veškerá naše energie pochází zkalorií zjídla, které konzumujeme, což je správně. Na podporu této lži se zmiňuje izákon zachování energie, první zákon termodynamiky. Vnedávno publikovaném článku bylo například tvrzení: „Termodynamika určuje, že kalorie je jako kalorie bez ohledu nasložení makronutrientů vestravě.“8 Říká se tomu také „teorie energetické rovnováhy obezity“.

Ale rovnice snědené kalorie = spálené kalorie je přílišné zjednodušení. Protože, jak každý, kdo bojoval skily navíc, ví, snědené kalorie mohou jít také dozásobního tuku (aglykogenu), místo aby se rovnou spálily. Rovnice by tedy veskutečnosti měla vypadat takto: snědené kalorie = spálené kalorie + uložené kalorie.

Klíčovým kontrolním bodem pro přibírání naváze je, kolik kalorií, které zkonzumujeme, se pošle kuložení, nebo kespálení. Toto číslo nezávisí nacelkovém počtu kalorií, nýbrž nabiochemickém signálu vnašich tělech.

Tento signál tvoří hormon zvaným inzulin. Inzulin říká buňkám, aby kalorie ukládaly především veformě tuku. Pokud se kalorie jako tuk neukládají, spálí se. Kpřibírání nahmotnosti pak nedojde. Když je inzulin zapnutý adochází kukládání tuku, spálí se méně kalorií.

Obr. 1.2 Aktivita inzulinu zodpovídá zaosud přijatých kalorií, buď je směruje kukládání veformě tuku, nebo kvyužití spálením jako zdroj energie

Takže pokud není inzulin aktivován, člověk nebude ukládat kalorie veformě tuku, nehledě nato, kolik jich zkonzumuje. Nepřibere, ale všechny kalorie spálí.

Jedním zpříkladů je tento chlapec (naobrázku 1.3), který nedokázal veslinivce vytvořit dost inzulinu, protože měl diabetes (cukrovku) 1. typu.9 Bez ohledu nato, kolik kalorií požil, nebyl schopen přibrat nahmotnosti (obrázek vlevo). Poosmi týdnech léčby inzulinem nahmotnosti přibral (obrázek vpravo). Pokud diabetici 1. typu nedostávají dostatek inzulinu, mají málo tělesného tuku, bez ohledu nato, kolik kalorií zkonzumují.

Obr. 1.3 Pohled nachlapce sdiabetem před apoléčbě inzulinem vroce 1922 pochází odFredericka Bantinga aCharlese Besta. Obrázek vpravo je podvou měsících léčby10

Jako lékař vím izvlastní zkušenosti, že mohu kohokoli přimět přibrat na hmotnosti nebo ztloustnout (= více tuku) jen tím, že mu dám více inzulinu. To je patrné udiabetiků 1. i2. typu, vždycky když při léčbě inzulinem budou dostávat vyšší dávku.

Jinak řečeno, kalorie jsou nezbytné, ale nestačí ktomu, aby vedly kobezitě. Je nutný inzulin. Obezita není jen problém kalorií; je to problém inzulinu.

Kdyby všechny potraviny stimulovaly produkci inzulinu stejně, pak by kalorie byly jen kaloriemi. To není lež. Jenže sekreci inzulinu zpankreatu (slinivky břišní) nezvyšují všechny potraviny stejně.

Ze tří dietních kategorií základních živin (makronutrientů), jimž se budeme podrobněji věnovat později, sekreci inzulinu stimulují silně sacharidy, kdežto proteiny mírně atuky téměř vůbec (viz graf níže).11

Obr. 1.4 Tento graf ukazuje účinek jednotlivých makronutrientů nakoncentraci inzulinu vkrvi vzávislosti načase

Kalorie ze sacharidů tedy stimulují sekreci inzulinu (apřibývání nahmotnosti) více než kalorie zproteinů, které zase stimulují sekreci inzulinu více než jakékoli kalorie ztuku. Všechny kalorie tudíž nemají na přibírání nahmotnosti tentýž účinek. Hubnutí proto není jen omenším počtu kalorií.

Pravdou je, že při hubnutí (nebo při přibírání nahmotnosti) není nejdůležitější počet zkonzumovaných kalorií, nýbrž spíše původ kalorií, jenž ovlivňuje koncentraci inzulinu anavádí naše těla kukládání energie veformě tuku.

Jak vám poradí každý farmář, při výkrmu hospodářská zvířata jednoduše krmte velkým množstvím rafinovaných sacharidů, které zapnou inzulin apovedou kukládání energie dotuku.

Krmení hospodářských zvířat tučnými potravinami nebude mít tentýž účinek.

Co je tedy důvodem nárůstu obezity? Konvenční moudrost alékařská rada zní, že kezhubnutí akprevenci obezity musíme více cvičit améně jíst. Předpokládá se, že nezáleží natom, co jíte, ale napočtu kalorií. Naobezitu se pohlíží jako na nějaký druh nedostatečně silné vůle ujednotlivce, který není schopen se ovládat.

To je založeno napřijetí „modelu energetické bilance obezity“, který se vyučuje na lékařských fakultách pocelém světě. Ale jak ukazuje „úspěch“ Jenny Craigové, WeightWatchers, Nutrisystem anesčetných dalších společností nahubnutí, nefunguje to. Stačí se podívat nazákazníky, kteří se jim vracejí.

Jak jsme se dotéto situace dostali? Během sedmdesátých let, kdy se pozornost soustředila nachoroby srdce adošlo kmírnému nárůstu obezity, uspořádali američtí politici slyšení, jak nejlépe poradit veřejnosti, co se týče stravy, vrámci národní zdravotní politiky.

Vroce 1977 vydala skupina vědců první soubor dietních doporučení pro Američany, který americká ministerstva zdravotnictví asociálních služeb (US Department of Health & Human Services, HHS) azemědělství USA (US Department of Agriculture, USDA) aktualizují každých přibližně pět let. Jejich autoři vyzvali Američany, aby zvýšili příjem sacharidů na55–60 % celkového příjmu energie asnížili příjem tuků na30–35 %. Učinili tak především kvůli snížení rizika toho, co považovali zariziko srdečních onemocnění (také lež– otom později).

Toto doporučení znamenalo, že lidé měli jíst více cukrů asacharidů aměli omezit nasycené tuky zmasa, vajec, másla aplnotučného mléka. Bylo jim řečeno, aby místo konzumace toho, co bylo nazýváno „špatnými“ nasycenými tuky, jedli nízkotučné potraviny (jako je odstředěné mléko) anahradili nasycené tuky vživočišných produktech polynenasycenými tuky zprozánětlivých rostlinných olejů (jako je sójový olej) atrans tuky. Zajímavé je, že 95 % členů Poradního výboru pro americká dietní doporučení zaposlední desetiletí mělo střet zájmu spotravinářským průmyslem.12

Vroce 1992 byla tato první chybná doporučení nahrazena ještě horšími, objevila se potravinová pyramida.13 Vjejím základu byly sacharidy, zvláště rafinované, jako je chléb, těstoviny, rýže acereálie, kterých jsme měli jíst šest až jedenáct porcí denně!

Obr. 1.5 Potravinová pyramida zroku 1992, která doporučovala jíst šest až jedenáct porcí sacharidů denně avyvarovat se tuků aolejů

Nahrazením konzumace tuků (které mají malý vliv nasekreci inzulinu) sacharidy (které uvolňování inzulinu silně stimulují) se metabolismus většiny Američanů, kteří se touto radou řídili, změnil ze spalování kalorií najejich ukládání veformě tuku.

Obr. 1.6 Nahrazování tukových kalorií sacharidovými vpopulaci USA začalo vdevadesátých letech 20. století

Obr. 1.7 Příjem energie avzestup podílu obézních dospělých vUSA vzávislosti načase14

Počet kalorií ztuku se snížil, kdežto počet kalorií ze sacharidů se zvýšil. Nahrazováním tukových kalorií sacharidovými jsme zvýšili sekreci inzulinu apodnítili ukládání tuku.

Ato ukládání tuku jsme si způsobili sami. Přibližně vestejnou dobu, kdy jsme vesvé stravě nahradili tuky sacharidy, prevalence obezity raketově vzrostla– vzestup se odté doby nezpomalil.

Zdravotnický systém se zcela neshoduje naskutečných důvodech, proč kobezitě dochází, ani jak její vzestup zastavit. Jenže problém se stále zhoršuje– alidé umírají.15

2. Lež odiabetu: „Diabetes 2. typu se nejlépe léčí inzulinem“

Diabetes mellitus (cukrovka) je porucha inzulinu, jejímž následkem je zvýšená koncentrace cukru (glukózy) vkrvi neboli zvýšená glykemie.

Udiabetu 1. typu je poškozena slinivka břišní (pankreas), orgán, vněmž se inzulin vytváří, takže jeho koncentrace vkrvi je abnormálně nízká. Dříve to býval nejčastější typ diabetu, dnes ho však překonává typ 2, který nyní představuje více než 90 % případů.

Příčinou diabetu 2. typu jsou sacharidy vestravě, které stimulují uvolňování inzulinu zpankreatu. Je-li koncentrace inzulinu trvale vysoká, rozvíjí se inzulinová rezistence, kvůli níž se buňky nadanou dávku inzulinu stávají méně citlivými. Buňky pak vyžadují ještě vyšší koncentraci inzulinu, což může inzulinovou rezistenci dále zhoršovat– vzniká začarovaný kruh.

Podle CDC (Centers for Disease Control and Prevention, Střediska pro kontrolu aprevenci nemocí vUSA) je každý třetí Američan buď diabetik, nebo prediabetik* a80 % znich otom neví.16

Diabetes 2. typu nyní představuje nejméně 90 % případů diabetu.17 Jeho následkem jsou abnormálně vysoké koncentrace krevního cukru ainzulinu, jež posléze poškozují tělo. Vedou keslepotě, selhání ledvin akezvýšenému výskytu srdečních chorob, mrtvice, rakoviny aAlzheimerovy nemoci.

Shodou okolností jsme rovněž nazačátku nejhorší epidemie diabetu, jakou kdy svět poznal. Deset procent dospělých Američanů má diabetes 2. typu, ajak jsem již řekl dříve, asi 38% má prediabetes.18 To znamená, že poprvé vhistorii má 48% neboli téměř polovina populace totéž metabolické onemocnění!

Pamatujete si nadopad dietních doporučení naspotřebu sacharidů anavýsledný vzestup koncentrací inzulinu aprevalence obezity vposledních desetiletích? Ano, tyto faktory vyvolávají současně iepidemii diabetu, ikdyž nástup arozvoj diabetu způsobeného trvale zvýšenými koncentracemi inzulinu avýslednou inzulinovou rezistencí trvá oněco déle.

Všimněte si, že se tento graf podobá předchozímu grafu znázorňujícímu výskyt obezity (obr. 1.7), protože obě nemoci vyvolává mnoho stejných faktorů. Jak uvidíme, metabolická dysfunkce včetně inzulinové rezistence je nejen společnou

Obr. 1.8 Prevalence diabetu vpopulaci USA odroku 1958 doroku 201519

Obr. 1.9 Fotografie muže před (vlevo) apo(vpravo) vyloučení rafinovaných sacharidů zjídelníčku apřechodu napřerušovaný půst. Snímky slaskavým svolením @thebeardedtenor

hlavní příčinou obezity adiabetu, ale ivětšiny ostatních chronických nemocí, jimž všichni čelíme.

Lež odiabetu prohlašuje, že diabetes 2. typu se nejlépe léčí inzulinem. Aplikace inzulinu sice pomůže zvládnout okamžité účinky nadměrného množství glukózy vkrvi tím, že našim buňkám řekne, aby tuto glukózu zkrve odstranily auložily ji ve formě tuku, jenže se zároveň zvýší ikoncentrace inzulinu vcelém těle, což zhorší inzulinovou rezistenci, vyvolávající příčinu diabetu 2. typu. Zvýšená koncentrace inzulinu působí rovněž další chronická onemocnění (onichž se bude pojednávat později).

Jsou-li diabetes 2. typu achronické zvýšení koncentrace inzulinu způsobeny stravou spříliš velkým množstvím rafinovaných sacharidů acukrů stimulujících tvorbu asekreci inzulinu, nabízí se otázka, zda by se diabetes 2. typu dal zvrátit jednoduchým přechodem nadietu snízkým obsahem sacharidů?

Muž naobr. 1.9 byl obézní aměl diabetes 2. typu (vlevo). Při vyšetření měl abnormálně vysokou koncentraci hemoglobinu A1c (HbA1c), jež koreluje sprůměrnou koncentrací cukru vkrvi vposledních dvou až třech měsících, ato 9,6%** (oglykaci si více povíme později). Podle standardních lékařských doporučení by se uněj měla brzy zahájit léčba injekcemi inzulinu. On se však místo toho rozhodl vyzkoušet přerušovaný půst avyloučit ze své stravy rafinované sacharidy acukry, tedy přejít naketogenní dietu. Zhubl asi 50 kg ahodnota HbA1c mu klesla na5,2 % (33 mmol·mol−1), což je normální. Jeho diabetes je vremisi, muž ani neužívá žádné léky. (Děkuji Chadovi @thebeardedtenor, že sdílel svůj příběh.)

Když víme, co je nyní známo oúčinku inzulinu natělesnou hmotnost, co si myslíte, že by se tomuto muži stalo, pokud by svůj diabetes 2. typu léčil standardním způsobem azačal si píchat inzulin?

Pro náš zdravotnický systém je bohužel mnohem jednodušší vydávat recepty na inzulin adalší léky kléčbě diabetu 2. typu než radit, jak diabetes vyléčit změnou výživy atím předejít jeho příčinám. Abychom byli spravedliví, mnoho lidí si raději vezme pilulku nebo si píchne injekci, než aby změnili svůj životní styl. Většina znich totiž neví, jak mocné aúčinné mohou změny životního stylu být. Navíc existují iurčité důkazy, že pouhé zlepšení regulace glykemie prostřednictvím léků, jako je inzulin nebo pilulky, nemusí zabránit některým dlouhodobým komplikacím, jimž všichni diabetici čelí. (Komplikacemi diabetu se budeme vdalších kapitolách rovněž zabývat.)

Existují též finanční pobídky. Prodej inzulinu adalších léků nadiabetes dosáhl vroce 2013 podle údajů IMS Health, firmy zabývající se průzkumem trhu sléky, sumy 23 miliard dolarů. To bylo více než příjmy National Football League, Major League Baseball aNational Basketball Association dohromady.20

Dokonce iAmerická diabetologická asociace (American Diabetes Association, ADA), která doporučuje spíše použití inzulinu ajiných léků než omezení sacharidů vestravě, obdržela vroce 2022 odkaždé zpěti hlavních sponzorujících farmaceutických společností přes 1 milion dolarů.21

ADA obvykle poskytuje rady, jako je tato zroku 2008: „Potraviny obsahující sacharózu [potraviny obsahující cukr] lze vjídle nahradit jinými sacharidy nebo, jsou-li přidány dojídelníčku, je lze krýt inzulinem nebo jinými léky snižujícími koncentraci glukózy vkrvi.“22

Dále vtéto knize se doproblematiky inzulinu adalších lží odiabetu ponoříme ještě hlouběji.

3. Lež osrdečních chorobách: „Příčinou srdečních chorob jsounasycené tuky acholesterol vestravě“

Srdeční choroby jsou vUSA zabijákem číslo jedna. Proti nim se cukrovka, covid-19 atéměř všechny další zdravotní potíže jeví jako bezvýznamné. Kčastým srdečním chorobám patří zejména onemocnění věnčitých tepen, což jsou tepny, které zásobují naše srdce krví. Když se tyto tepny zúží, vede to knedokrevnosti srdce (ischemická choroba srdeční, ICHS), vkrajním případě až ksrdečnímu infarktu.

Odpočátku lékaři věděli, že aterosklerotické pláty zužující věnčité (koronární) tepny (příčina většiny případů ICHS) obsahují typ tuku zvaný cholesterol. Byla to korelace, nikoli však nutně příčinná souvislost (kauzalita), podobně jako když lidé srakovinou plic mají žluté prsty zužívání tabáku. Žluté prsty jsou sice spojovány srakovinou plic, ale žluté prsty rakovinu plic nevyvolávají anaopak.

Vroce 1913 ruský patolog Nikolaj Aničkov zjistil, že králíkům krmeným vysokocholesterolovou dietou stoupla koncentrace cholesterolu vkrvi aobjevily se unich klasické ateromatózní tukové pláty. Tento experiment cíleně navrhl tak, aby prokázal spíše kauzalitu než jen asociaci (volné spojení) nebo korelaci (souvztažnost, vzájemný vztah mezi dvěma náhodnými procesy nebo náhodnými veličinami).

Aničkovova práce se odté doby považuje zajeden zdeseti největších objevů medicíny. Jiný autor*** ji nazval jedním z„deseti největších objevů kardiologie dvacátého století“. Vroce 1958 dr.William Dock, tehdejší přednosta patologického ústavu nalékařské fakultě Stanfordovy univerzity, vúvodníku Annals of Internal Medicine napsal: „Tato raná Aničkovova práce snese srovnání sobjevy Harveyho okrevním oběhu aLavoisiera ovýměně kyslíku aoxidu uhličitého vplících.“

Pochvaly jsou působivé, až nato, že Aničkovova práce je založena nachybě. Její autor přehlédl skutečnost, že králíci jsou býložravci (čili živí se rostlinami), takže cholesterol byl pro ně vestravě cizorodou látkou. Pochází totiž pouze zživočišných zdrojů. Když se další výzkumníci pokusili zopakovat experimenty navšežravcích, jako jsou psi (alidé), pro něž je cholesterol součástí běžné stravy, výsledky byly smíšené (jak probereme později).

Později, vroce 1953, Ancel Keys vpřelomové studii uvedl, že kalorie ztuku vestravě jsou spojeny svýskytem úmrtí naonemocnění koronárních tepen umužů středního věku ze šesti zemí.24

Obr. 1.10 Nikolaj Aničkov (zcela vlevo) se spolupracovníky před svou laboratoří, cca 191323

Data krásně ukazují nápadnou, téměř dokonalou korelaci mezi tukem vestravě aúmrtností naonemocnění koronárních tepen, nejnižší (méně než 1/1000 úmrtí) ji mají Japonci (jedí < 10% tuku), nejvyšší (více než 7/1000 úmrtí) Američané (jedí zhruba 40% tuku), přičemž úmrtnost lidí zItálie, Anglie, Walesu, Austrálie aKanady úhledně klesá podél křivky mezi nimi.

Obr. 1.11 Úmrtnost vzávislosti napodílu tuku vcelkovém příjmu energie

Tato práce, jejíž výsledky Keys vpozdějších publikacích reprodukoval, vytvořila základ jeho hypotézy ovztahu mezi dietou asrdcem, asice že „tuk vpotravě zvyšuje koncentraci cholesterolu vkrvi ato způsobuje onemocnění koronárních tepen; tedy že tuky vestravě způsobují srdeční onemocnění“. Tento model poté definoval lékařské myšlení apolitiku veřejného zdraví týkající se stravy asrdečních chorob napříštích sedmdesát let.

Zdůvodnění bylo jasné adávalo dokonalý smysl, až nato, že data byla chybná azávěry studie nesprávné. Později se ukázalo, že existuje 22 zemí sdostupnými údaji, znichž si Keys kformulaci svého názoru zvolil pouze šest. Kdyby zahrnul všech 22 studií, byla by korelace jen malá. Pokud by si vybral jiných šest zemí, mohl dospět kopačnému úsudku.25 Závěr jeho studie byl zjevně nesprávný, vezmou-li se vúvahu všechny dostupné údaje.

Obr. 1.12 Úmrtnost vzávislosti napodílu tuku vcelkovém příjmu energie sdatyzdalšíchstudií

Následně pak vroce 1967 Fred Stare, MD, profesor výživy apřednosta katedry výživy Harvardské školy veřejného zdraví, ajeho spolupracovníci publikovali obsáhlý přehled „Dietary Fats, Carbohydrates and Atherosclerotic Disease“ (Tuky asacharidy vestravě aateroskleróza) vprestižním časopise New England Journal of Medicine. Dospěli vněm kzávěru, že „není pochyb“ otom, že jedinou dietní intervencí potřebnou kprevenci onemocnění koronárních tepen je snížit příjem cholesterolu anasycené tuky vamerické stravě nahradit polynenasycenými.26

Až vroce 2016 bylo zjištěno, že Stare ajeho tým dostali tajně velkou sumu peněz odskupiny obchodníků scukrem, aby jako příčinu srdečních chorob namísto cukru nesprávně obvinili tuk, což autoři studie opomněli zveřejnit. Šlo ojasný konflikt zájmů avědecký prohřešek.27 Vté době již totiž rostlo podezření, že skutečnou příčinou srdečních chorob jsou cukry arafinované sacharidy aže skupiny obchodující scukrem mají zájem, aby se tato informace nedostala ven. Podrobněji se tím budeme zabývat později.

Léčí příznaky místo příčiny.

TOTO NENÍ KNIHA ODIETĚ

Je čas uzdravit se. Pojďme nato.