Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Translation © Vítězslav Nezval – dědicové c/o Dilia

Cover © Dark Crayon, 2025

© DOBROVSKÝ s.r.o., 2025

https://x.com/knihydobrovsky/

www.facebook.com/KnihyDobrovsky.cz

instagram.com/nasenakladatelstvi

ISBN 978-80-277-6519-5 (ePub)

ISBN 978-80-277-6520-1 (mobi)

Obsah

HAVRAN

ZVONY

ULALUME

HELENĚ

ANNABEL-LEE

MATCE

ANNĚ

ELDORADO

MĚSTO V MOŘI

SPÍCÍ

LENORA

KOLOSSEUM

HYMNUS

HELENĚ

HAVRAN

Jednou opůlnoci, maje horečku arozjímaje

nad divnými svazky vědy prastaré azáslužné–

když jsem klímal vpolospaní, ozvalo se znenadání

velmi jemné zaťukání na dvéře– apak už ne.

„Je to návštěva, či zdání, bylo to tak nezvučné–

jednou jen apak už ne.“

Ach, již při vzpomínce blednu! Myslím, že to bylo vlednu,

každý uhlík vrhal stín jen přede mne adál už ne.

Toužil jsem po kuropění;– marně hledaje vsvém čtení

ulehčení od hoře nad Lenorou– již poslušné

světice zvou Lenora– nad jménem dívky nadvzdušné,

jež byla mou ateď už ne.

Smutný šelest záclon vlaje zhedvábí aohýbá je

shrůzou– již jsem do té doby neznal ani přibližně;

abych skryl své polekání, říkal jsem si bez ustání:

„Je to host, jenž znenadání zaklepal tak neslyšně–

pozdní host, jenž znenadání zaklepal tak neslyšně–

jednou jen apak již ne.“

Tu má duše vzmužila se; řek jsem bez rozpaků vhlase:

„Prosím, pane, nebo paní, odpusťte mi velmožně;

avšak, byl jsem vpolospaní; když jste přišel znenadání,

přeslechl jsem zaklepání– je to skoro nemožné,

že jste klepal vy“– apo té otevřel jsem úslužně–

venku tma avíc už ne.

Hledě dlouho do tmy zprahu, stoje vpochybách avstrachu,

dlouho snil jsem, jak si nikdo netroufal snít mimo mne;

ale ticho bez rušení, ani slůvka na znamení;

jenom plaché oslovení „Lenoro!“ zní zimničně,

to já šeptám „Lenoro!“– aozvěna dí zimničně

jenom to avíc již ne.

Vrátil jsem se do pokoje, velmi divě se aboje,

když jsem zaslech trochu silněj nový šramot poblíž mne.

„Jistě cos za chumelice padlo mi na okenice;

podívám se ze světnice, co jsi zač, kdo budíš mne–

ztlumím na okamžik srdce, najdu tě, kdo budíš mne;“ –

vítr anic jiného už ne.

si sedl jen avíc už ne.