Podružný detail

Adania Shibli

Akropolis

Vychází za podpory Ministerstva kultury ČR.

Tafsíl thánawí / تفصيل ثانوي

Copyright © Adania Shibli 2017

© Translation Jitka Jeníková, 2025

© Cover Design Vera Harrer, 2025

© Graphic Design Ondřej Fučík, 2025

© Filip Tomáš — Akropolis, 2025

ISBN 978-80-7470-550-2

ISBN 978-80-7470-551-9 (MOBI)

ISBN 978-80-7470-552-6 (ePUB)

Obsah

Část 1

Část 2

Obálka

Obsah

Tiráž

Začátek textu

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

29

30

31

32

33

34

35

36

37

38

39

40

41

42

43

44

45

46

47

48

49

50

51

52

53

54

55

56

57

58

59

60

61

62

63

64

65

66

67

68

69

70

71

72

73

74

75

76

77

78

79

80

81

82

83

84

85

86

87

88

89

90

91

92

93

94

95

96

97

98

99

100

101

102

103

104

105

106

107

108

109

110

111

112

113

114

115

116

117

118

119

120

121

122

123

124

125

126

127

128

129

130

131

132

1

Jediné, co se hýbalo, byla fata morgána. Neúrodné zvlněné pláně se táhly jedna za druhou až k okraji nebe, kde se tiše chvěly. Prudké odpolední slunce rozpíjelo jejich vybledle žluté obrysy. Rozlišit se na nich daly jen matné, bezcílně se klikatící hranice, jejichž nerovné zákruty se prolínaly s tenkými stíny uschlých astivid a kamenů rozesetých po kopcích. Kromě toho už nic, jen obrovská Negevská poušť, kterou zalehl srpnový žár.

Jediné známky života kolem představovalo občasné zavytí psa a pokřikování vojáků stavících tábor. Zvuky k němu doléhaly na stanoviště na jednom z kopců, odkud dalekohledem obhlížel krajinu před sebou. I když ho prudký jas bodal do očí, bedlivě sledoval úzké cestičky a brázdy v písku. Tu a tam se u některé zarazil a zaměřil se na ni. Nakonec odtrhl dalekohled od očí, setřel z něj pot, uložil ho do pouzdra a zamířil těžkým, hutným odpoledním vzduchem zpátky do vojenského tábora.

Když sem dorazili, našli tu jen dvě chatrče a zbytky zdi třetí. Nic jiného nepřečkalo zuřivé bombardování, kterému bylo tohle místo na začátku války vystaveno. Teď však vedle dvojice chatrčí vztyčili velitelský a hlavní stan a prostranstvím se nesl lomoz zatloukaných kůlů a tyčí pro trojici stanů, kde měli být ubytováni vojáci. Vzápětí po návratu se za ním zastavil jeho zástupce, praporčík, aby jej informoval, že muži vyčistili oblast od sutin a kamenů a že skupina vojáků aktuálně opravuje zákopy. Sdělil praporčíkovi, že je potřeba, aby měli veškeré přípravy hotové před setměním, a pak jej požádal, aby četařům, několika desátníkům a služebně starším vojákům dal pokyn, ať se ihned dostaví do velitelského stanu na zvláštní poradu.

* * *

Vstup do velitelského stanu vyplňovalo odpolední slunce, rozlévalo se po písku uvnitř a ozařovalo bezpočet malých prohlubní, které muži nadělali botami. Začal oznámením, že během jejich přítomnosti bude hlavním úkolem všech kromě vytyčování jižní hranice s Egyptem a bránění komukoliv, aby ji překročil, také pročesávání jihozápadního sektoru Negevské pouště a jeho čištění od zbývajících Arabů. Letecké síly je informovaly o registrovaném pohybu Arabů a jistého počtu diverzantů. Mimo to budou denně provádět průzkumné hlídky, aby se s místem podrobně seznámili. Celá operace jim zabere nějaký čas, zůstanou tu však, dokud se tato část Negevské pouště zcela nezabezpečí. Kromě toho bude zbytek vojáků každý den absolvovat výcvik a budou trénovat vojenské manévry, aby si osvojili techniku boje v pouštních podmínkách a aklimatizovali se na ně.

Přítomní ho poslouchali a sledovali, jak šermuje rukama nad mapou, kterou před nimi rozložil a na níž byl vojenský tábor zachycený jen jako sotva viditelná černá tečka uvnitř velkého šedého trojúhelníku. Nikdo z nich k tomu, co bylo řečeno, nic nedodal a ve stanu zavládlo na chvíli ticho. Zvedl od mapy pohled k jejich zamlklým, potem zbroceným tvářím, které se ve světle pronikajícím vchodem do stanu leskly. Vrátil se k instruktáži a zdůraznil, že je potřeba, aby dohlédli na to, že se vojáci — obzvláště pak noví členové čety — řádně starají o výzbroj a uniformy. Kdyby se někomu nedostávalo vybavení nebo ošacení, měli mu dát okamžitě vědět. Stejně tak bylo potřeba vojákům připomenout, že je nutné, aby dbali na osobní hygienu a každý den se holili. A pak předtím, než schůzi rozpustil, požádal přítomného řidiče, četaře a dva desátníky, aby se nachystali a za chvíli s ním vyrazili na první průzkum oblasti.

Před odjezdem se stavil v chatrči, kterou si zabral pro sebe, a začal do jednoho z rohů místnosti přenášet věci, které si předtím vyskládal ke dveřím. Pak z hromady vylovil kanystr a přelil z něj vodu do malého lavoru. Z plátěného pytle vytáhl ručník, namočil ho do vody v lavoru a otřel si jím zpocenou tvář. Ručník vymáchal, sundal si košili a otřel si podpaží. Znovu si košili oblékl, zapnul si knoflíky, pořádně ručník přepral a pověsil ho na jeden z hřebíků zatlučených ve zdi. Pak lavor odnesl ven, vychrstl špinavou vodu na písek, vrátil se s ním dovnitř, položil ho k ostatním věcem v koutě a vyšel ven.

Řidič seděl za volantem a ostatní členové skupiny, které požádal, aby se k němu připojili, postávali kolem vozu. Když k nim zamířil, vylezli na korbu a on se posadil dopředu, na sedadlo spolujezdce. Řidič si poposedl a natáhl ruku, aby otočil klíčkem a nastartoval motor, jehož řev ovládl okolní prázdno.

Vydali se na západ a razili si cestu mezi světle žlutými kopci, jež se kolem táhly do všech stran. Od pneumatik odletovala do výšky hustá oblaka písku a halila vše, co nechávali za zády. Část písku dopadala na vojáky usazené vzadu, takže museli zavírat oči a ústa, aby je neměli plné prachu. Mračné vlny se měly uklidnit až dlouho poté, co vůz projel a hluk motoru zcela zanikl. Teprve tehdy se začal písek na kopcích pomalu usazovat a zahlazovat ostré rovnoběžné stopy, jež po sobě zanechala kola vozu.

Dospěli k linii příměří s Egyptem, provedli obhlídku hranice, nepozorovali však žádnou snahu o její překročení. Když se slunce sklonilo k obzoru, zmohly je horko a prach natolik, že řekl řidiči, ať se vrátí do tábora. Navzdory zprávám o výskytu pohybu v oblasti nenarazili během obhlídky na živou duši.

Do tábora se dostali před setměním, na východě už blankyt nebe téměř pohltila tma, v níž se slabě třpytilo několik hvězd. Přípravy na místě ještě neskončily, a tak hned poté, co vystoupil z vozu, oznámil, že je nutné, aby bylo všechno hotové, než se posadí k večeři. To vojáky přimělo k pohybu a jejich siluety se začaly míhat horlivěji a rychleji.

Poté zamířil do chatrče, v níž panovala naprostá tma. Chvíli zůstal stát uprostřed a pak se vrátil zpátky ke dveřím a otevřel je dokořán, aby temnotu trochu rozptýlil. Sundal už docela suchý ručník ze zdi, nalil na něj vodu přímo z kanystru a začal si jím otírat pot a prach z obličeje a rukou. Znovu se sklonil nad věcmi a vzal si lampu. Dal pryč skleněný cylindr, postavil ji na stůl, aniž by zapálil knot, a odešel z chatrče. I když byl uvnitř jen pár minut, nebe teď bylo posázené bezpočtem hvězd. Tma pokryla úplně všechno, docela jako by se na ně noc snesla najednou. Siluety vojáků se znovu zpomalily, jejich hlasy se ozývaly v uhlově černé noci, kterou ozařovaly pouze záblesky světla lamp pronikajícího z otvorů a škvír vojenských stanů.

Vyrazil na inspekci táborového vybavení a zkontroloval, jak probíhají práce, obzvláště opravy zákopů a příprava cvičišť. Připadalo mu, že vše běží, jak má, jenže už bylo po osmé večerní a oni se obvykle scházeli k jídlu přesně v osm. Zanedlouho ale všichni zamířili do hlavního stanu, aby si posedali kolem dlouhého stolu.

Vzápětí po večeři se nechal světlem úplňku a hvězd rozesetých nad temnou linií horizontu odvést do chatrče. Nachystal se na spaní, zhasl lampu a natáhl se na posteli. Deku odsunul daleko stranou. Ležel odkrytý, a přestože v místnosti panovalo tíživé horko, hned usnul. Pro všechny to byl dlouhý, náročný den; 9. srpen 1949.

* * *

Probudil ho pohyb na levém stehně. Otevřel oči do naprosté tmy a strašného horka panujícího v místnosti. Koupal se ve vlastním potu. Těsně pod lemem spodního prádla měl nějakého tvora, který popolezl výš a zastavil se. Prostor vyplňoval šum prázdnoty, jen tu a tam se ozvaly tlumené zvuky vojáků pohybujících se na hlídce, vítr opírající se do stanových střech, vzdálené vytí psa a snad i řev velblouda.

Chvíli se nehýbal a potom v jediném plynulém pohybu zvedl hlavu a zároveň s ní i záda. Tvor se pohnul, kdežto on opět ztuhl a stočil pohled k noze. Tma ale skryla to, co mu po ní lezlo, i když začínal rozeznávat obrysy nábytku, věcí v místnosti a dřevěných kůlů podpírajících střešní pláty. Škvírami dovnitř pronikalo mdlé měsíční světlo. Prudce se ohnal rukou po tvorovi a smetl ho daleko ze stehna, vyrazil k lampě na stole a zapálil ji. Jakmile se knot rozhořel, přejel lampou prostor mezi postelí a stolem. Žádný pohyb ale nezachytil a ve světle kroužící lampy se chvěly jen stíny kamínků poházených po zemi. Rozšířil prohledávanou oblast a posvítil na postel, potom pod ni, do rohů místnosti a zádveří, kolem pytle a bedny s výstrojí, na zbytek věcí a potom na stěny a nahoru ke stropu a ještě jednou na postel. Podíval se kolem bot, vytřepal oblečení rozvěšené na hřebících zatlučených do zdi. Znovu nakoukl pod postel, pak pořádně prozkoumal celou podlahu, rohy, stěny a strop a nakonec i vlastní stín, který kolem něj bezcílně poskakoval a tančil sem a tam. Pak se uklidnil a s ním se utišilo i světlo a stíny v místnosti. Přisunul si lampu ke stehnu, jímž se mu začínalo rozlévat slabé pálení. Ve světle uviděl dvě malé rudé tečky. Tvor byl podle všeho rychlejší než on a stihl ho kousnout dřív, než ho smetl pryč.

Zhasl lampu, postavil ji vedle bedny s výstrojí a vrátil se do postele, znovu usnout už ale nedokázal. Horkost šířící se z kousance na stehně postupně sílila, a když se začalo rozednívat, měl pocit, jako by ho stahovali z kůže.

Vstal z postele a zamířil do rohu, kde mu ranní slunce pronikající dírami ve střeše kreslilo na věci puntíky. Naplnil plechový lavor vodou, z hřebíku sundal ručník, namočil ho, vyždímal a otřel si jím tvář, prsa, záda a podpaží. Oblékl si košili, kalhoty si natáhl nad kolena a pak se na okamžik zarazil a zadíval se na kousanec na stehně. Kolem teček, které mezitím zčernaly a bolely, se vytvořil mírný otok. Dooblékl se, košili si zastrkal do kalhot, nasadil si pásek a zapnul ho na viditelně otlačeném místě. Vymáchal ručník, vrátil ho zpátky na hřebík, pomalu přejel pohledem po stěnách, stropě a podlaze a odešel.

* * *

Ranní průzkum zakončili ještě předtím, než se slunce vyšplhalo do poloviny oblohy. Nedokázali dál snášet jeho žár ani sedět ve vozidle, jehož části se rozžhavily tak, že se o ně spálil každý, kdo se jich dotkl. Bylo před polednem 10. srpna 1949.

Vojáci v táboře se uchýlili do úzkých stínů vedle stanů. Nepřicházelo v úvahu, že by vydrželi na plochách rozkládajících se pod přímým sluncem, kde do sebe od samého rána natahovalo žhavé paprsky každé zrníčko písku. Jeho netrýznilo horko, ale prudká kolika, jež ho postihla během hlídky. Jen co vystoupil z vozu, zamířil do chatrče, aniž by se zastavil ve velitelském stanu nebo provedl inspekci tábora.

Špinavá voda po ranním mytí stála nehybně v lavoru. Odnesl nádobu ven a vylil ji na písek opodál. Pak do lavoru nalil čistou vodu z kanystru. Svlékl se do spodního prádla, sundal z hřebíku ručník, namočil ho a pustil se do otírání celého těla. Začal s obličejem, přesunul se ke krku, hrudníku a tak velké části zad, jak jen svedl. Znovu ručník vymáchal a otřel si paže a podpaží. Nakonec si omyl i nohy a vyhnul se přitom kousanci, jehož okolí bylo o něco zarudlejší a oteklejší. Ještě jednou ručník pořádně vymáchal a pověsil ho na hřebík a pak vzal z rohu pokoje, kde měl věci, krabičku a odnesl ji ke stolu. Položil ji na něj, otevřel ji a vyndal z ní dezinfekci, kousek vaty a obvaz. Nalil trochu dezinfekce na vatu a pustil se do opatrného čištění oblasti kolem kousance. Když skončil, zakryl jej obinadlem, zamířil k posteli a natáhl se na ni. Záda a ramena mu začaly svírat mučivé křeče.

* * *

Odpolední hlídka sice pomohla prozkoumat skryté kouty terénu, ani ona ale nepřinesla výsledek a nenarazila na žádné narušitele. Jednotvárné písečné duny, jež je obklopovaly, dál mlčely a odhalovaly pouze stopy po kolech jejich vozu.

Vojáci se zatím v táboře s postupujícím dnem a sílícím horkem plížili za stínem, ten se pomalu sunul přes prostranství podél stanů a oni ho pronásledovali. Přestože se mu kolika z dopoledne zhoršila, zamířil po návratu ke skupince vojáků, mezi kterými bylo i několik služebně starších jedinců. Seznámil je s detaily průběhu obou hlídek a vyptal se jich, jak se aklimatizují na zdejší podmínky a na horko panující během cvičení, která absolvovali. Vyslechl si jejich stručné odpovědi a znovu jim zdůraznil, jak zásadní je jejich přítomnost v oblasti a absolvování cvičení, jež nejsou o nic méně důležitá než vojenské mise mimo tábor. Jejich přítomnost a nezdolnost hrály klíčovou roli v zajištění oblasti, upevnění nové hranice s Egyptem a její obraně před případnými zvědy bez ohledu na to, do jaké vojenské operace se zapojí. Jsou první a jedinou četou, která se od vyhlášení příměří dostala tak daleko na jih a zodpovídají v plném rozsahu za zajištění bezpečnosti hranice.

Cestou do chatrče se zastavil u velitelského stanu, v němž jeho zástupce, několik četařů a řidič odpočívali po odpolední hlídce a informoval je, že se před soumrakem vypraví na další průzkum.

* * *

Znovu tedy vyrazili, stejně jako den poté i den následující, okolí jim však předvedlo jen písečné bouře a oblaka prachu, které jako by je pronásledovaly a vysmívaly se jim. Bouřím se však nepodařilo probíhající hlídky zastavit, stejně jako nedokázaly mlčenlivé, neúrodné kopce zlomit jeho odhodlání objevit zbývající Araby a pochytat narušitele v jejich řadách, kteří bleskově mizeli mezi dunami, jen co zaslechli řev motoru. Sotva postřehnutelné, černé přeludy obyvatel pouště se před ním čas od času zavlnily mezi kopci, když k nim však vůz zamířil, neobjevili na místě nikoho.

Tato pronásledování svedly zastavit jen denní žár nebo tma. Řidič totiž dostával rozkaz vrátit se do tábora jen tehdy, když už nedokázali dál snášet žhnoucí slunce nebo se začínalo stmívat.

V jeho chatrči panovala černočerná tma, kterou tu a tam pronikly zvuky, jež zkraje připomínaly mumlání a útržky nesrozumitelného halasu. Postupně se v nich však dala rozpoznat stanová plachta plácající se ve větru, kroky vojáků obcházejících tábor na hlídce a jejich úsečné pokřikování smísené se vzdálenou střelbou, psím štěkotem a možná i řevem velblouda.

* * *