© Emil Hruška, 2025

Cover art © Lukáš Tuma, 2025

Czech edition © Nakladatelství Epocha, Praha 2025

ISBN 978-80-278-0252-4 (print)

ISBN 978-80-278-1479-4 (ePub)

ISBN 978-80-278-1480-0 (mobi)

ISBN 978-80-278-1577-7 (pdf)

Obsah

Případ Baarová

Jak se v Praze odrovnal říšský filmový intendant

Knihovna pro českou mládež

Causa „Benešův dopis“

Vyšetřování plivance

Klepáním koberců k vítězství třetí říše!

Jak zdravit Čechy?

Dobrodružství s anonymem

Žiletkář

Prodejný sex v protektorátu

Češi na frontu, Češi do SS?

Udání hudebního skladatele

A tuhle jste už slyšeli?

Prameny a literatura

„… mně známé duševní rozpoložení Baarové,

která je zároveň politikum, dává mi obrátit se na Tebe

snaléhavou prosbou…“

Případ Baarová

Ten po mnoho desetiletí zapadlý snímek, zveřejněný až vroce 2023 při příležitosti výstavy Osudy, lidé, události ve františkolázeňském muzeu, je datován 14. září 1936. Neznámý fotograf tehdy stiskl spoušť azachytil Lídu Baarovou aGustava Fröhlicha vpřítomnosti dvou neznámých mužů před jakousi budovou ve Františkových Lázních, možná že to bylo před nádražím. Baarová na ní působí rozpačitě, fešák Fröhlich je jako vždy sebejistý ausměvavý. Ve Františkových Lázních tehdy začala dramatická afatální část života Lídy Baarové, která však pro ni neskončila dobře. Tehdy jí bylo pouhých dvaadvacet let. Tento útlý věk však již vsobě nesl notně nacpaný kufr slávy, okteré se mnoha jiným herečkám mohlo jen snít. VČeskoslovenské republice účinkovala do té doby už ve dvaceti filmech, vNěmecku pak vpěti. Německo tehdy platilo za evropskou filmovou velmoc apozornosti jejích principálů spanilá pražská vycházející hvězda neunikla. Vzáří 1934 odjela Baarová vdoprovodu své matky Ludmily Babkové na konkurz do berlínského filmového studia Ufa. Velmi rychle adobře se naučila německy, seznámila se s, vté době již rovněž slavným, Gustavem Fröhlichem (1902–1987), svým pozdějším hereckým iintimním partnerem, aod října 1934 až do podzimu 1938 žila vBerlíně. Do Prahy pouze zajížděla– natáčet filmy ataké na návštěvy krodičům.

Lída Baarová s Gustavem Fröhlichem ve Františkových Lázních.

Lída Baarová

Vroce 1934, vdobě natáčení romantického filmu Barkarola (dokončen byl vpříštím roce), ve kterém Baarová aFröhlich účinkovali vhlavních rolích, se prý jednoho dne objevili vateliérech Adolf Hitler aJoseph Goebbels. Goebbels, říšský ministr národní osvěty apropagandy, nejmladší ministr vdosavadních dějinách Německa, byl vté době ženatý aobdařený zatím třemi dětmi (čtvrté bylo na cestě). Byl to malý útlý muž suhrančivým pohledem, skvělou artikulací auhlazeným chováním, byť viditelně tělesně postižen deformovanou pravou nohou. Oba nacističtí bossové, mající rádi sličné akvalitní herečky, Baarovou uviděli avložili do paměti.

Hned druhý den dostala Baarová od Hitlera pozvání na čaj, ato přímo do Vůdcova bytu. Při rozhovoru za přítomnosti adjutanta se Hitler zajímal oBaarové osobní záležitosti aona prý vycítila, že Hitler měl oni zájem „jako oženu“, ikdyž podle ní jejich „rozmluva nepřekročila akademické hranice“. Později došlo ke druhé schůzce sHitlerem, kde byli přítomni pouze oni dva. Tehdy byl prý jeho zájem oBaarovou větší, ale projevoval se jen vkonverzaci. Sama potom byla uHitlera ještě dvakrát, „nikdy však nedošlo kbližšímu styku“. Společně sFröhlichem pak byla zvána na různé večírky, které Hitler pořádal pro vybraný okruh umělců.

Známost Baarové sFröhlichem byla až do roku 1936 intenzivní ahluboká, bydlela sním vjeho vile na ostrově Schwanenwerde vberlínské čtvrti Steglitz-Zehlendorf avroce 1935 sním dokonce přišla do jiného stavu. VBerlíně se však poté musela podrobit operaci, po které už znova otěhotnět nemohla. Zřejmě proto také přijela vzáří 1936 na léčení do Františkových Lázní.

Vdobě konání letních olympijských her vBerlíně vlétě roku 1936 prý Baarová poprvé mluvila sGoebbelsem. Goebbels byl tehdy na procházce se dvěma svými dcerkami aobjevil se před Fröhlichovou vilou. Ten jej pozval na její prohlídku, po které se však zdvořile rozloučil aodešel.

Baarová ve Františkových Lázních

Rok 1936 byl pro Německou říši bohatý na zásadní události.

Mimo letních (apřed nimi zimních) olympijských her, které nacisté skvěle propagandisticky využili, se koncem března konaly „volby“ do Říšského sněmu, při kterých poprvé nemohli hlasovat (asamozřejmě ani se ucházet omandát) židé ažidovští míšenci. Vlétě propukla občanská válka ve Španělsku, ve které Německo masivně podporovalo španělské fašisty. Hitler toho roku vypověděl smlouvy zLocarna awehrmacht obsadil demilitarizované Porýní. Šlo ofrapantní agresivní akt, proti kterému Britové aFrancouzi sice vehementně protestovali, ale to bylo tak vše, na co se zmohli. Na první polovinu září 1936 připravovali nacisté vNorimberku další ze svých každoročních sjezdů. Tento byl označen jako „sjezd cti“ aměl se konat pod heslem rozhodného „boje proti bolševismu“. Aproč „sjezd cti“? Znovuzískání Porýní bylo přece „obnovením německé cti“!

Německý film, který Baarová dokončila před svým odjezdem na léčení do Františkových Lázní, se jmenoval Zrádce (Der Verräter). Jednalo se ovyhraněně propagandistický nacistický snímek, jehož uvádění bylo po skončení druhé světové války Spojenci zakázáno. Zrádce byl vdobě svého vzniku označován nacisty za „příkladný film pro propagandu auvědomování národa“. Baarové vněm hrála vjedné zvýrazných rolí. Aočem film režiséra Karla Rittera pojednával?

Cizí tajné služby se stále více snaží dostat ktajemstvím německého zbrojního průmyslu. Nejprve pronikne jeden nepřátelský agent pod krycím jménem „Schulz“ jakožto montér do letecké továrny. Coby schopnému muži se mu podaří dostat se kmodelu nejnovějšího letadla. Zároveň jiná skupina agentů hledá vBerlíně cestou novinových inzerátů kontakty zněmeckého průmyslu anabízí dobré možnosti výdělku. Přihlásí se velmi zadlužený konstruktér jménem Brockau, který zoufale hledá zdroje peněz pro uspokojování potřeb své náročné krásné milenky Marion (Lída Baarová). Brockau je vynálezcem nového typu zplynování ropy apracuje vtovárně, kde jsou vyvíjeny nové typy tanků. Brockau je tedy pro agenty ideálním typem abrzy se ocitne vjejich síti. Zrazuje svou německou vlast aprodává agentům jedno tajemství za druhým.

Agenti se pro své nekalé cíle snaží získat také bývalého bankovního úředníka Klemma, který momentálně slouží jako voják-střelec obrněného vozu. Klemm dá nepřátelskému agentovi (což Klemm neví) jménem Morris nevinný tip pro nákup na burze aMorris mu pak vyplatí údajný podíl na zisku. Jenže později jej Morris vydírá zfalšovanou účtenkou, podle které dostal Klemm údajně peníze za vyzrazení státního tajemství. Jenže Klemm je charakter avše oznámí svému nadřízenému. Spolu potom informují Abwehr (nacistickou kontrarozvědku), který společně sgestapem už dlouho jde po nepřátelské špionážní síti. Agenty se podaří jednoho po druhém zatknout. Jako prvního dostanou „Schulze“, kterému se sice podaří odstartovat snovým typem střemhlavého bombardéru, avšak nad Lamanšským průlivem je sestřelen společnými silami Luftwaffe aválečného námořnictva. Nato je dopaden při činu Brockau, který má naMorrisův pokyn provést sabotáž ve vodárně. Gestapo zatkne iMorrise. Poslední odhalený německý zrádce jménem Geyer prchá ve vlaku. Vlak je zastaven policií aGeyer zněj utíká, přičemž se dostane do močálu, kde bídně zahyne. Film končí nástupem jednotky wehrmachtu. Jest oznámena poprava zrádce Brockaua avoják Klemm dostává pochvalu za svoji bdělost astatečnost. Heil Hitler!

Lidská paměť– pomineme-li při jejím pozdějším zachycení klamavý úmysl pamětníka– je jednak nespolehlivá avytrácivá, ale též začasto samotvorná, pokud má po delší době sdělovat zapamatované bez hmotné opory (deníkových záznamů, dokumentů, datovaných fotografií atd.). Ve své sebeapologetické aexkulpační knize Života sladké hořkosti Lída Baarová uvedla: „Dotočila jsem poslední záběry filmu Der Verräter (Zrádce) arozhodla jsem se, že uniknu Berlínu apojedu za matkou, která byla na léčení ve Františkových Lázních.“ Do lázní jí prý často telefonoval Gustav Fröhlich. „Do toho však vpadlo jednoho večera jiné zavolání. Bylo to zase to hrozné ministerstvo propagandy (sic!): pozvání na premiéru filmu Zrádce. Vymlouvala jsem se, že jsem uprostřed léčby aže ji nesmím přerušit. Organizátoři premiéry na to nebrali však zřetel.“ Premiéra filmu měla být vrámci sjezdu NSDAP vNorimberku. Nakonec prý se chopil sluchátka sám Goebbels, který Baarovou kcestě do Norimberku přemluvil.

Jenže premiéra filmu Zrádce se uskutečnila 6. září 1936 vBerlíně, kam Baarová údajně přijela. Uvedení tohoto filmu následně vrámci sjezdu NSDAP bylo možná Goebbelsovým působivým gestem vůči Lídě Baarové, po jejíž stopách už tehdy šel jako hbitý ohař. Vprotokolu, zachycujícím její výpověď 18. října 1945 vPraze, Baarová uvedla, že vdobě, kdy se spolu se svou matkou léčila ve Františkových Lázních, kam za ní přijel autem Fröhlich, dostala telefonicky příkaz zBerlína (od Goebbelse), aby se oba dostavili do Berlína na premiéru filmu Die Stunde der Versuchung (Hodina pokušení), ve kterém ztvárnili hlavní role manželského páru. Jenže… Tento film měl vBerlíně premiéru až 29. září 1936! AGoebbels učinil do svého deníku záznam pro něj důležitých událostí z9. června 1936: „Filmy (které soukromě shlédl– pozn. aut.): Allotria od Forsta. Jungová, Rühmann, Renate Müllerová aWohlbrück. Velmi veselé ave velkém tempu (…) Stunde der Versuchung. Obyčejný brak, ale Barowa (sic!) hraje dobře (zvýraznil aut.). Ajako obvykle báječné týdeníky. To tempo, říz, duch doby (…).“

Takže je spíše možné, že vdobě svého pobytu ve Františkových Lázních odjela Baarová spolu sFröhlichem do Berlína snad na jakési „předsjezdové“ uvedení filmu Zrádce, kterým se Goebbels kochal. Po předvedení filmu chtěl prý snimi (podle výše uvedené výpovědi) mluvit, ale Fröhlich, který už asi tušil kopýtko propagandistického čerta, zařídil, že se tomu vyhnuli. Ovšem navštívili potom, on aBaarová, Goebbelse vjeho lóži vOpeře, prý snad na deset minut. „Goebbels nám říkal, že si dá druhý den předvésti Fröhlichův film– jednalo se oStadt Anatol– prý se mu na něm něco nelíbí, že by prosil, abychom se zdrželi apodívali se na něj,“ uvedla Baarová do protokolu 18. října 1945. „Přesto, že jsme se chtěli ihned po premiéře vrátit do Františkových Lázní, musili jsme odjezd odložiti anavštíviti Goebbelse vjeho bytě, kde měl zařízeno také předváděcí kino. Byli jsme uněho sami tři. Pak jsme se vrátili do Františkových Lázní asGustlem došlo kroztržce. Já jsem dokončila kúru ajela do Prahy azPrahy do Berlína.“

Oúčasti na sjezdu NSDAP se ani slovem nezmínila.

Jak to tedy celé bylo spobytem Lídy Baarové ve Františkových Lázních? Panují kolem něj hlavně časové nejasnosti, které sice mohou být deficitem či špatným produktem její paměti, ale také součástí její snahy, pokud možno, zamlžit účast na sjezdu NSDAP. Ten pobyt ve „Frantovkách“ je totiž celý nějak divně zamotaný. Apřitom tam to celé začalo, pokud šlo onavázání mileneckého vztahu mezi Baarovou aGoebbelsem. Odtud odjela česká filmová hvězda na sjezd NSDAP (očemž se vté době vČeskoslovensku vůbec nevědělo), tam slyšela svého budoucího intimuse vypouštět od řečnického pultu za bouřlivých ovací všechna ta zlá slova, za která se mu dostalo Hitlerovy pochvaly. Aco ona, cítila se tam dobře, byla šťastná, když si Goebbels během svého projevu– na znamení, že na ni myslí– přiložil kapesník ke rtům? Měla potěšení ztoho, že je vtento okamžik největší, byť neviditelnou hvězdou sjezdu NSDAP?

Baarová vNorimberku

Nacistický „sjezd cti“ se konal vNorimberku od 8. do 14. září 1936.

Sjezd byl oficiálně zahájen druhého dne, tedy vpátek 9. září. Vten den sem přiletěl, podle svých záznamů vdeníku, Goebbels. Arovněž toho dne sem údajně přijela vlakem zFrantiškových Lázní iLída Baarová.

Seznam lázeňských hostů, září 1936

Příjezdy lázeňských hostů amísta jejich ubytování ve Františkových Lázních zcela přesně zachycoval po desetiletí periodicky vydávaný Seznam lázeňských hostí ve Františkových Lázních/Franzensbader Kurliste. Vjeho čísle 89 zroku 1936 jsou pod čísly 7820 a7821 uvedeny Baarová, Lída, filmová herečka, aBabková Ludmila, choť mag. ředitele. Obě se ubytovaly ve františkolázeňském hotelu Königswilla (dnes Pawlik) ve čtvrtek 10. září. Jenže Lída Baarová přijela zcela jistě na sjezd do Norimberku už oden dříve, tedy 9. září 1936. Odjela tedy, nebo neodjela tam zFrantiškových Lázní? Ajak tam mohla dostat telefonický Goebbelsův pokyn knávštěvě sjezdu, když se vlázních ubytovala oficiálně až vdobě, kdy na sjezdu pobývala?

O9. září 1936 si Goebbels mimo jiné poznamenal: „Zahájení kongresu. Velmi slavnostní podle starého ceremoniálu. Lutze předčítá jména padlých, Hess vytrubuje fanfáru proti Moskvě, poněkud pastorální, proklamace Vůdce (…) Působí silně abezprostředně. Bezpříkladné ovace (…) Odp. film ,Verräter‘. Nevídaný úspěch. Mám takovou radost zWeidemanna (Heinrich Weidemann, filmový architekt– pozn. aut.). Hotel, trocha klidu. Četba, psaní (…) Grandhotel, hostina pro filmové umělce. Je to velmi zdařilé (…) Potom jdeme ještě všichni kVůdci, kde se ještě dlouho klábosí. Barowa (sic!; zvýraznil aut.) aMeyendorffová (Irene M., účinkovala rovněž ve filmu Der Verräter– pozn. aut.) si ještě prohlížejí místo stranického sjezdu. Obě jsou velmi milé (…).“

„Milenka pana ministra“

Na večírku uHitlera prý Baarová– dle svého vyjádření– ke konci „nevinně“ políbila Goebbelse na tvář. Goebbels si otisk rtěnky utřel kapesníkem, který slavnostně schoval do kapsy ařekl, aby si jej Baarová zítra pozorně všímala, až bude řečnit ze sjezdové tribuny. Vokamžiku, kdy sáhne po kapesníku se stopami její rtěnky apřiloží jej ke rtům, bude to znamení, že na ni myslí. Stalo se. „Oběd slidmi zUfa (německá filmová společnost– pozn. aut.). Milé povídání. Stal se zázrak,“ zapsal si Goebbels oudálostech z10.září 1936. Tím zázrakem myslil svou zamilovanost do Lídy Baarové. Následujícího dne, kdy Baarová odjížděla zNorimberku do Františkových Lázní, jí Goebbelsův adjutant přinesl kvlaku obrovskou kytici růží.

Zatímco vztah Baarové sFröhlichem chřadl, až zcela uchřadl, její známost sříšským ministrem ijejí filmová kariéra nabírala obrátky. Vletech 1936–1938 Baarová účinkovala ve filmech českých aněmeckých, vČSR to byla Komediantská princezna (1936), Švadlenka (1936), Panenství (1937) aLidé na kře (1937). VBerlíně se pohybovala mezi nacistickými špičkami. Vroce 1937, jak sama uvedla, se začala sGoebbelsem stýkat intimně. Tedy jako milenka se vším všudy. Goebbels se sní předváděl na recepcích avečírcích. Byla jeho „oficiální milenkou“ čili veřejným tajemstvím. Jenže stále tu byla také Goebbelsova manželka Marta, jejich děti apropagandou adorovaná „vzorná německá rodina“. Marta Goebbelsová měla mocnou, rozhodující oporu usamotného Hitlera. Na jaře roku 1938 se tak Goebbelsův poměr sLídou stal přímo „státní aférou“. Manželskou krizi uGoebbelsových vyřešil skonečnou platností Hitler. Na podzim 1938 musela Baarová zpříkazu „nejvyšších míst“ odjet do Prahy a„svého“ Josepha už nikdy neviděla. Na cestu zNěmecka ji symbolicky provázel křik, který zazněl zhlediště, když se na začátku září 1938 zúčastnila premiéry filmu Der Spieler (Hráč). „Raus! Ministerhure, raus! (Ven! Ven, ministerská kurvo!)“ VNěmecké říši se stala personou non grata.

VPraze měla Baarová řadu známých, snad ipřátel, neboť vhereckém prostředí se za vlídnými slovy aúsměvy často skrývala prudká závist azášť, mistrné pokrytectví. Vbarrandovských ateliérech pak natočila další filmy– to bylo už během nacistické okupace: Ohnivé léto (1939), Dívka vmodrém (1939), Život je krásný (1940), Maskovaná milenka (1940), Artur aLeontýna (1940), Paličova dcera (1940), Za tichých nocí (1941) aTurbina (1941). Stýkala se sosobami, které měly rozhodující slovo včeském filmovém průmyslu, spředstaviteli okupační moci: Antonem Zanklem (vedoucím II. odboru, později referátu oddělení pro kulturu úřadu říšského protektora), SS-Sturmbannführerem Wolfem (šéfem tohoto oddělení) adalšími– včetně českých protektorátních činitelů. Vroce 1940 dostala protektorátní státní cenu. Toho roku, ve dnech 5.–7. listopadu, pobýval vPraze Goebbels, který si mimo jiné snelíčeným zájmem prohlédl filmové ateliéry. Baarová měla vté době Prahu „zakázanou“ amusela se zdržovat na Zbraslavi.

Manželé Goebbelsovi

„Vroce 1940 měla za sebou krátkou, ale mimořádně bouřlivou kariéru,“ napsal oBaarové Stanislav Motl. „Byla slavná abyla také proklínaná. Právě kvůli Goebbelsovi. Tehdy, jak mi vmnoha rozhovorech přiznala, ve své naivitě netušila, že vlastně začíná její strmý životní pád.“

Podle Baarové přišel vzáří 1941 do Prahy pokyn zBerlína, že nadále nesmí hrát ve filmech točených vprotektorátu. Asi tomu tak bylo, nic nebylo zapomenuto aTurbina byla tedy Baarové posledním českým filmem. Vzhledem ktomu, že nesměla hrát ani vNěmecku, odešla pak do Itálie avříjnu 1942 tady začala točit svůj první film. Do protektorátu se vrátila vúnoru 1944. Ovšem, bylo tomu stím zákazem skutečně tak? Respektive jak to sním bylo doopravdy?

Boj oBaarovou

Baarová měla na nejvyšších německých protektorátních místech silné zastání, možná aniž otom sama vždy věděla. Zejména tomu tak bylo usamotného Karla Hermanna Franka. Ještě před jejím odjezdem do Itálie ji Frank přijal kosobnímu rozhovoru, stalo se tak 26. června 1942 (protektorátem krvavě zmítala heydrichiáda) avedoucí IV. kulturněpolitického oddělení úřadu říšského protektora SS-Sturmbannführer Wolf otomto setkání ještě téhož dne vyhotovil záznam označený jako „Důvěrné!“:

„Státní tajemník Frank přijal 26. 6. 1942 paní Baarovou vmé přítomnosti asdělil jí, poté co měla příležitost přednést své stížnosti, rozhodnutí říšského ministra dr.Goebbelse, že vněmeckých filmech smí opět bez omezení hrát. Státní tajemník jí nejprve řekl, že od ní očekává zdrženlivost ve vyjádřeních otomto přijetí. Pak ji zpravil otom, že ministr by chtěl naplnit svůj slib anechat české herce aherečky vystupovat vněmeckých filmech. Nakonec pan státní tajemník ujistil paní Baarovou, že pan Schulz (ředitel filmové společnosti Prag-Film– pozn. aut.) nyní obdrží úředně ministrovo rozhodnutí aslužební cestou bude zařízeno potřebné, takže brzy bude moci už skutečně hrát.“

Baarová se kFrankovi dostavila zřejmě na jeho výzvu, neboť po jejich rozhovoru napsal Frank Goebbelsovi (datováno 2.července1942): „Velectěný pane říšský ministře! Dle Vašeho přání (zvýraznil aut.) jsem 26. minulého měsíce vpřítomnosti SS-Sturmbannführera Wolfa přijal paní Baarovou asdělil jsem jí Vaše rozhodnutí, že opět smí bez omezení hrát vněmeckých filmech. Dále jsem paní Baarovou vyrozuměl, že máte vúmyslu nechat vystupovat vněmeckých filmech také jiné české herce aherečky. To však závisí na tom, zda by čeští herci aherečky odložili svá typicky česká umělecká jména. Paní Baarová prohlásila za sebe, že je ktomu připravena, především však, pokud si smí ponechat jméno Baar. Zda se ktomu odpovídajícím způsobem postaví jiní herci aherečky, otom paní Baarová pochybuje. Já sám si však myslím, že jednotliví herci aherečky jsou připraveni ktomu, zříci se svých českých jmen apřijmout německá umělecká jména. Prosím proto, aby mi byl nyní zaslán seznam herců ahereček připuštěných do německých filmů, jehož zaslání jste zamýšlel, abych mohl dokončit rozhovory snimi. Heil Hitler!“

Zmíněné psaní Antonu Zenklovi odeslala Baarová zřejmě ještě před dopisem určeným K. H. Frankovi, ato zPrahy. Vnedatovaném listě, jehož obsah lze označit za citové vydírání, totiž stojí: „Velevážený pane vrchní vládní rado! Vy víte dobře ajistě chápete, že se nacházím vpřímo zoufalé situaci. Já nyní odjíždím, ale jen proto, že vtěchto poměrech aokolí, které mě činí nervózní asmutnou, nemohu žít. Chci čekat apevně věřit, že při svém návratu se dozvím, kdy akde mohu pracovat. Vžijte se přece všichni do mého stavu abude vám jasné, jak kritická atragická je moje situace. Doposud jsem se nechala stále znovu uklidňovat, stále znovu jsem musela vydržet snovou silou avůlí, ale brzy už nebudu moci. Proto Vás prosím, pane vrchní vládní rado, řekněte všem, kteří se podílejí na mém dnešním osudu, že opravdu chci amusím brzy pracovat, jinak– ato nemá být výhrůžka– udělám stímto životem konec (zvýraznil aut.). To je mé vážné rozhodnutí. Už nemám více sílu nadále žít vtomto beznadějném stavu. Vaše Lída Baarová.“

Gruppenführer Hinkel jí nejprve předal ‚pozdrav zŘíše‘ (sic!) asdělil, že říšský ministr Goebbels jej pověřil, aby při příležitosti svého pobytu vPraze Baarovou kontaktoval.

Říšský ministr při rozhovoru sHinklem, konaném ve spacím vagonu, opět výslovně zdůraznil, že nemá nic proti tomu, aby paní Baarová opět filmovala. Kde azda to má být vněmeckém filmu, Hinkel dále nerozvedl.

Hinkel se zeptal, zda Baarová pomýšlí na vdavky. Baarová odpověděla, že nikoli. Hinkel na to řekl, že toto konstatování rád slyší (zdůraznil aut.).

Hinkel Baarové sdělil, že se chystá zorganizovat německo-český společenský film aže jako první německo-český společenský film bude natočena Prodaná nevěsta sBaarovou vhlavní roli (zvýraznil aut.).

Hinkel se vyjádřil, že zrozhovoru, který měl svrchním vládním radou Zanklem adr.Söhnlem (…), má dojem, že oba sjejí záležitostí nakládali příznivě.

Hinkel Baarové doporučil, aby využila příležitost péče ovojáky, aby osvé záležitosti mohla sama hovořit sVůdcem (sic!). Hinkel se už jednou přesvědčil otom, že Vůdce je Baarové velmi nakloněn (zvýraznil aut.). Než však bude uvůdce hovořit opřípadu Baarové, musí ještě jednat sjistou osobou mezi čtyřma očima. Tato osoba je sice právě nemocná, ale on si myslí, že může změnit její mínění oBaarové.

Pro Baarovou vkaždém případě existuje možnost natáčet vBudapešti francouzské filmy, neboť by tam měla být přeložena část francouzské produkce. Baarová však kategoricky odmítla natáčet francouzské filmy.

Hinkel dále Baarové doporučil, aby měla ještě trpělivost, neboť vprůběhu pěti týdnů se přece mnohé může změnit apři své příští návštěvě vPraze následující měsíc jí bude moci říct více.

Na otázku Baarové, zda může očekávat příznivé vyřízení, Hinkel řekl, že nic pozitivního přislíbit nemůže, že sním však kdykoli může počítat aon že jí bude vždy rád kdispozici.

Hinkel pozval Baarovou do Mariánských Lázní, kde právě pobývá jeho žena, která by paní Baarovou ráda poznala.

Na otázku ředitele Svitáka, zda nepovídala něco nerozumného nebo zbytečného se zvláštním ohledem na záležitosti vPraze, řekla, že ne. Sviták však měl dojem, že Hinkel opět neřekl nic jiného než mnoho pěkných slov, jako všichni, když sBaarovou po léta hovořili ojejích problémech.

Baarová jako politikum

Mně známé duševní rozpoložení Baarové, která je zároveň politikum (zvýraznil aut.), dává mi obrátit se na Tebe snaléhavou prosbou ‚případ Baarová‘ co možná nejrychleji dát do pořádku vdiskutovaném smyslu. Heil Hitler!“

Byla Lída Baarová kolaborantka?

Co je to kolaborace?