Jennifer Mann a Karden Rabin

SKRYTÉ SIGNÁLY TĚLA

Jak regulovat svůj nervový systém, uzdravit tělo a osvobodit mysl

First published by Thorsons 2024 under the title THE SECRET LANGUAGE OF THE BODY: Regulate your nervous system, heal your body, free your mind

Text © Jennifer Mann and Karden Rabin 2024

Translated under licence from HarperCollins Publishers Ltd.

Jennifer Mann and Karden Rabin assert the moral right to be identified as the authors of this work.

Podle anglického originálu The Secret Language of the Body: Regulate Your Nervous System, Heal Your Body, Free Your Mind vydalo v edici Žádná velká věda nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2025. Žádná část této knihy nesmí být nijak použita či reprodukována bez písemného svolení, s výjimkou případů krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Překlad Helena Mirovská

Odpovědná redakce Vendula Kusá

Jazyková redakce Lenka Čížková

Šéfredaktor Marek Vlha

Odborná spolupráce Kristýna Dvořáčková, Ondřej Volný

Grafická úprava a sazba Stará škola (staraskola.net)

Design obálky Misha Handschumacher, úprava Tomáš Cikán

Obrázky Julian Glower

Schémata Liane Payne

Jazyková korektura Hedvika Landová

E-kniha Alena Zachová, Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz

Chyby a připomínky: melvil.cz/chyby

Recenze a pochvaly: melvil.cz/kniha-skryte-signaly-tela, libisemi@melvil.cz

© Jan Melvil Publishing, 2025

ISBN 978-80-7555-279-2

Gillian, mým malým dámám a Samantě

— K. R.

Mému milovanému Yianovi, mému chlapečkovi Leovi

a mé nervové soustavě, která mě naučila,

že nejsem porouchaná, ale odolná

— J. M.

Úvod

Pokud nevíte, jak dál, umíme vám pomoct

Nejste porouchaní.

Jen a Karden

Aby člověk ve svém životě něco změnil, musí mít buď inspiraci, nebo být zoufalý. Sice upřímně doufáme, že zrovna vy cítíte inspiraci, ale řadu z vás k tématu této knihy jistě přivedlo právě zoufalství (stejně jako nás). Možná se potýkáte se stresem, úzkostmi a nevyřešenými traumaty. Možná byste se rádi uzdravili, cítili se dobře ve svém těle a našli klid v duši, ale nevíte, jak na to, jak přestat pouze přežívat a začít konečně doopravdy žít. Milí čtenáři, jestliže jste sáhli po této knize, bezpochyby jste vykročili na cestu k uzdravení. Projděte si následující stránky vlastním tempem a snad vám ukážou, co všechno už vlastně víte, a pomůžou vám dosáhnout stavu, v němž se budete cítit jako doma, místo abyste se pořád něčím trápili.

Mějte na paměti, že vaše nitro disponuje řadou léčivých schopností a že se ve vás skrývá mnohem víc síly, vnímavosti a intuice, než si dokážete představit. Tato kniha vám umožní probudit obrovský potenciál jazyka, jímž hovoří vaše tělo, porozumět jeho vnitřnímu dialogu a konečně se uzdravit.

Možná v knize hledáte praktický a účinný návod na vyléčení z chronického stresu, úzkostí, workoholismu, deprese, závislosti, poruchy příjmu potravy, prokrastinace, fyzické bolesti či z některé z nemocí způsobených stresem, jako jsou syndrom dráždivého tračníku (IBS), alergie, astma, kožní potíže, chronický únavový syndrom, migréna, postvirové syndromy a mnoho dalších. Něco vám říká, že uzdravit se vlastními silami je možné. Po knize pravděpodobně saháte poté, co jste vyzkoušeli lékaře, cvičení, diety, funkční medicínu, doplňky stravy, jógu, CBD oleje, hloubkové masáže, shiatsu, reiki, reflexní masáže, akupunkturu, baňkování, saunu, aromaterapii, zvukové koupele, solné peelingy, tibetské mísy, krystaly, ASMR terapii (autonomní senzorická meridiánová reakce), binaurální rytmy, heřmánkový čaj, kognitivně behaviorální terapii (KBT), ayahuasku i sto a jeden způsob dýchání. Něco z toho vám možná pomohlo, ale stejně vám pořád něco chybí a vy se necítíte ani nežijete tak, jak byste si představovali. Připadá vám, že ten člověk, kterého vidíte v zrcadle, nejste vy. Velmi dobře vám rozumíme, protože jsme to také sami zažili. Sužoval nás stres, nemoci a neschopnost posunout se dál, často nás přepadaly pocity beznaděje, ale přesto jsme hluboko uvnitř pořád věděli, že nějaké řešení musí existovat.

Spoiler: Umíme vám pomoct! Díky vlastní snaze o uzdravení a spoustě našich učitelů jsme našli cestu, jak z toho ven, a cvičeními, která zde popisujeme, jsme dopomohli k uzdravení tisícům dalších lidí. Prostřednictvím této knihy tak můžeme pomoct i vám. Pokud jste bezvýsledně zkoušeli výše uvedené léčebné postupy, možná vás už napadlo, že by problém mohl spočívat ve vaší nervové soustavě. Tu si však nepředstavujte jako jakýsi pasivní propojovací systém, který ukonejšíte masáží a heřmánkovým čajem. Jde o obdivuhodně důmyslnou síť, jež neustále vyhodnocuje, zpracovává a ukládá nesmírné množství podrobných informací. Koordinuje veškeré funkce vaší existence, mimo jiné zajišťuje dýchání a řídí tlukot srdce, vytváří prožitek vědomí či pomáhá při rozhodování, zda si do obýváku koupíte slunečnice, nebo pivoňky.

Vydáme se spolu na cestu, na níž vás naučíme porozumět prastaré, nespoutané, krásné a občas děsivé somatické řeči vaší nervové soustavy a také touto řečí „mluvit“. Pokud tento jazyk neslyšíte, natož abyste jej ovládali, nemáte šanci nic ovlivnit, a to je právě to, co vám chybí k nápravě nervové soustavy a tím i vašeho zdraví a života. Abychom vám to trochu přiblížili, představte si, že cestujete po cizí zemi, zaujme vás starodávná památka a chcete se zeptat, jak ji postavili. Jak to uděláte, když nemluvíte místním jazykem? Jistě se shodneme, že by to bylo náročné. A teď si představte, že onou cizí zemí je vaše vlastní tělo a místo o stavbu památky se zajímáte o příčiny své úzkosti. Jak byste jim mohli porozumět, když neovládáte jazyk, jímž k vám úzkost promlouvá? Přestože jste na ledacos přišli díky psychoterapii, případně teoreticky víte, co je to hypotalamo-hypofýzo-nadledvinová osa (HPA), příčinám své úzkosti zkrátka plně neporozumíte, dokud nebudete ovládat jazyk své nervové soustavy.

Abyste skutečně pochopili, proč má nad vámi nervová soustava tak velkou moc (a proč s ní vy sami aktuálně zmůžete tak málo), potřebujete porozumět její základní logice a účelu z evolučního i funkčního hlediska. Význam logiky a účelu si můžeme ukázat na příkladu notového zápisu. V něm dávají symboly a slova smysl pouze tehdy, víme-li, že vyjadřují zvuky, z nichž se skládá hudba. Bez tohoto kontextu nám notový zápis nic neřekne. Stejně tak nám porozumění logice a účelu nervové soustavy velmi usnadní cestu k osvojení její řeči.

V této knize vám chceme poskytnout co nejpraktičtější návod, jak regulovat svou nervovou soustavu a uzdravit se. Představíme vám metodu zvanou AIR, což znamená „uvědomit si, přerušit a změnit“ (awareness, interruption, redesign). Cílem této metody je uvědomit si, co vám nervová soustava říká o vaší mysli, těle a lidství, přerušit opakující se škodlivé vzorce, které vás udržují na mrtvém bodě, a plynule ovládnout skrytou řeč svého těla, abyste tyto vzorce mohli změnit. S pomocí této metody a cvičení uvedených na konci každé kapitoly se postupně naučíte využívat samoléčivých schopností vaší nervové soustavy. Znalost cizího jazyka vám umožňuje orientovat se v cizí zemi a otevírá vám dveře k jejím obyvatelům a kultuře a totéž se teď naučíte na domácí půdě: ve své mysli, ve svém těle i v lidské rovině. Při procházení jednotlivých kapitol zjistíte, že na sebe cvičení navazují. Zapisujte si, co vám konkrétně funguje, a cvičení přizpůsobte svým vlastním potřebám. Než se však pustíme do výuky cizího jazyka, nejprve si přiblížíme onu „cizí zemi“ vaší nervové soustavy. Vysvětlíme si, proč reaguje tak, jak reaguje, a jak její jazyk a metoda AIR vlastně fungují.

AIR | Uvědomění → | Přerušení → | Změna
Mysl | naslouchání | přepnutí | odstup
Tělo | překlad | upravení | zklidnění
Lidství | naladění | opečování | pouto

Pusťme se do toho

Úkolem vaší nervové soustavy je pomáhat tělu s fyziologickými adaptacemi zajišťujícími přežití. Jinými slovy: máte ji proto, aby vaše šance zůstat naživu byla co nejvyšší. V binárním programovacím jazyce stojí nervová soustava na otázce: Jsem, nebo nejsem v bezpečí? A úplně vše, co nervová soustava dělá, od určování hladiny hormonů až po výběr partnera, se vždy řídí právě touto zásadní otázkou a prioritou udržet vás v bezpečí a naživu. Pokud něco vyhodnotí jako hrozbu (i když vás to ve skutečnosti neohrožuje), zahájí předvídatelnou sérii opatření vycházejících z obranných (stresových) reakcí, které se v průběhu milionů let evoluce staly naší nedílnou součástí. Víme, že ne každý stres škodí, a člověk by si myslel, že evoluce snad za miliony let naučila biologický program našeho těla rozpoznávat, co je bezpečné a co nikoli. Ve skutečnosti ho ale mohou snadno zmást různé komplikace.

První komplikací je, že vaše nervová soustava není náležitě přizpůsobena moderním stresorům. Jste stavěni na přežití v africké savaně, kde se to hemží lvy, nikoli v džungli velkoměsta a na internetu. S opožděným splácením kreditky vám vaše nervová soustava pomáhá naprosto stejnými obrannými reakcemi, jako kdybyste před pětadvaceti tisíci lety prchali před rozzuřeným nosorožcem. Je to zarážející nepoměr. Reakce, která by správně měla proběhnout a projevit se v podobě útěku o život, zůstává potlačena a uvázne v těle sedícím na kancelářské židli, platícím účty a odpovídajícím na e-maily. A co hůř, nikdy nekončící příval moderních stresorů tento nepoměr ještě umocňuje. Zatímco naši předkové takovým hrozbám čelili jen párkrát za den nebo za týden, my jsme jim vystaveni pokaždé, když na nás z telefonu, který nosíme všude s sebou, vyskočí upozornění na příchozí zprávu, e-mail nebo nejnovější katastrofu ve světě. Moderní člověk je v podstatě nucen orientovat se v dnešním zrychleném světě pomocí systému z doby kamenné, což nevyhnutelně vede k násobení stresu v těle.

Druhou komplikací je fakt, že k přežití nezbytné funkce vašeho těla řídí autonomní nervová soustava (ANS). Její činnost zpravidla probíhá nevědomě, automaticky a mimo vaši kontrolu, tedy dokud se nenaučíte její řeč. Proto také platí (jak jste si nejspíš ke své nelibosti už všimli), že kdykoli vás něco rozhodí, můžete se sebevíc snažit zůstat v klidu, ale ANS na to nehledí a opakovaně nasazuje zažité negativní vzorce. Neovládáte-li tedy jazyk, jímž hovoří, je snaha uklidnit se za pomoci logického uvažování odsouzena k neúspěchu. Podobně jako kdybyste chtěli něco vysvětlovat cizinci, který nemluví vaší řečí.

Klid cítíme v těle, nikoli v mysli.

Pak je tu ještě třetí komplikace, a sice skutečnost, že nervová soustava je schopna vás ochránit pouze tak dobře, jak dobře je naprogramována. Její program vychází z vašich minulých zkušeností. Na období před svými pátými narozeninami si většina z nás téměř nevzpomíná, naše tělo však tou dobou už dávno ukládalo zážitky a pocity. Nervová soustava se v lidském plodu začíná vyvíjet a shromažďovat informace nezbytné k přežití již v šestém týdnu těhotenství.1 Část mozku, kde sídlí kognitivní funkce, se vyvíjí až jako poslední. Novorozenec tedy přichází na svět s primitivní mozkovou kůrou, ale jeho nervová soustava má za sebou již několik měsíců vývoje a adaptace. Projeví se na ní každý, byť sebemenší interní a externí podnět, pozitivní i negativní. Mozek zdravého člověka rozhoduje na základě minulých zkušeností, které kombinuje s aktuálním kontextem. Opakované vystavování stresorům však může tento systém narušit, takže přestane fungovat efektivně. Nepřetržité vystavení stresu vede z fyziologického hlediska ke ztrátě synapsí (jimiž spolu neurony komunikují) a ovlivňuje větvení neuronů. Neurony pak nejsou dostatečně propojené a výsledkem je emoční dysregulace.2 Váš mozek, především prefrontální kůra, se vyvíjí až do pětadvaceti let věku. Do té doby každý interní (biologický) i externí (environmentální) stresor a událost formuje způsob, jakým vás nervový systém provází životem a dělá za vás všemožná rozhodnutí.

V období vývoje mozku před pětadvacátým rokem života se na programování vaší nervové soustavy výrazně podepisují traumatické události. Traumatem se rozumí prožitky, které jsou příliš intenzivní, přicházejí příliš brzy nebo probíhají příliš rychle na to, aby v nervové soustavě mohla úspěšně proběhnout obranná reakce zajišťující přežití a bezpečí. Kromě toho na sebe trauma může vzít také podobu zanedbávání. Pak se naopak jedná o nedostatečnou intenzitu, podnět přicházející pozdě či o příliš pomalý průběh. Jde o případy, kdy se nervové soustavě nedostalo potřebné podpory, regulace a péče od lidí, na nichž byla závislá (tedy rodičů nebo primárních pečovatelů). Povzbudivou zprávou je, že ačkoli prodělané trauma nelze vrátit zpět, jeho dopady na naši nervovou soustavu je možné přeprogramovat. Jak říká zakladatel metody somatického prožívání Peter Levine: „Trauma je skutečnost, ale nemusí být doživotním trestem.“

Ať už jste trauma zažili, nebo ne, pravděpodobně budete dobře znát některé z následujících situací. Pokud vás jako plačící batole jen peskovali, okřikovali a nabádali, ať nebrečíte, přestože jste naopak potřebovali vzít do náruče a utěšit, nejspíš vám v dospělosti chybí seberegulační procesy umožňující bezpečně a zdravě zpracovávat obtížné emoce. Místo toho vaše nervová soustava spustí takzvaný copingový neboli zvládací mechanismus (zanedlouho se mu budeme věnovat podrobněji). Na copingu se podílejí dobře prošlapané neuronové dráhy vydlážděné intenzivním a často opakovaným chováním, kterým se vyhýbáte zahlcujícímu prožitku opuštění a strachu. Právě proto možná něco nevědomky potlačujete, vyhýbáte se tomu a uzavíráte se před tím – váš mozek a tělo totiž netuší, co si počít s náročnými emocemi. Z takového potlačování, vyhýbání se a uzavírání se postupem času může vyklubat vyhoření, chronický stres a nemoc. Pokud se vám ve škole při přednášení referátu spolužáci smáli a vy jste měli pocit, že se hanbou propadnete, vaše nervová soustava si vzpomínku uložila a naučila se spojovat mluvení na veřejnosti s nebezpečím. V dospělosti se vám pak může stát, že když si v práci chystáte prezentaci, popadne vás tréma, těžko se vám dýchá, udělá se vám špatně od žaludku a potíte se. Vaše nervová soustava totiž prezentaci na základě minulých zkušeností vyhodnotila jako hrozbu.

Kdykoli vaše nervová soustava vnímá nebezpečí, ať už jde o nesplacenou kreditku, rozzuřeného nosorožce, partu zlomyslných spolužáků nebo nevyřešené trauma, použije k přežití nebezpečí stresovou reakci, kterou si osvojila v průběhu vývoje. Zážitky, z nichž vychází, si přitom ani nemusíte vědomě pamatovat, ale ona si je pamatuje.

Vaše nervová soustava si pamatuje věci, které si vy nepamatujete.

Kromě podobných komplikací, jež naší dobře fungující nervové soustavě házejí klacky pod nohy, existují také copingové mechanismy a strategie přežití vybrušované po tisíce let. Jsou navrženy k vaší ochraně, ale někdy se mohou použít špatně. Nejspíš už jste slyšeli o reakci „útok, nebo útěk“ v případě bezprostřední krize či ohrožení. Ve skutečnosti je tato stresová reakce o něco komplexnější a patří k ní útok, útěk, zamrznutí, smířlivost či snaha zavděčit se (podrobněji si tyto reakce rozebereme později). V praxi se zmíněné prehistorické strategie přežití obvykle maskují a projevují se určitým chováním jako copingové mechanismy. Ty mohou být prospěšné (adaptivní), nebo škodlivé (maladaptivní). Záleží také na načasování a trvání. Adaptivní mechanismy slouží ke krátkodobé ochraně, ale používají-li se opakovaně po dlouhou dobu, mohou se z nich stát mechanismy maladaptivní a kontraproduktivní.3

Prospěšným, adaptivním mechanismem může být chování, které účinně řeší problémy a dlouhodobě snižuje stres, například nastavení hranic nebo sebepéče s cílem dosáhnout lepší rovnováhy mezi pracovním a osobním životem. Naopak škodlivé copingové mechanismy člověku na chvíli uleví, ale z dlouhodobého hlediska se ukazují být velmi neefektivní, protože neřeší skutečný problém – například se pokoušíme zbavit stresu tím, že se snažíme všem zavděčit, čímž v konečném důsledku stres ještě zesilujeme. Z tohoto pohledu nelze třeba chronickou úzkost považovat za nemoc, neboť jde o copingový mechanismus. Naše nervová soustava si ji vytvořila jako adaptivní mechanismus reagující na základní potřeby přežití a na vnímané hrozby, které náležitě neřešíme. Jak již bylo řečeno, tělo se nás tak snaží udržet v pozoru, abychom dokázali čelit případnému nebezpečí, jež lze očekávat na základě minulých zkušeností či domnělých spouštěčů. V konečném důsledku nám tělo prostřednictvím úzkosti něco sděluje a naším úkolem je osvojit si jazyk, jímž nám to říká.

Z psychologických výzkumů zabývajících se emočními vazbami mezi dětmi a jejich primárními pečovateli i ze studií o negativních zážitcích z dětství (ACE, adverse childhood experiences) víme, že maladaptivní copingové reakce se mohou dlouhodobě podepsat na duševním, fyzickém i emočním zdraví. Platí to zejména v případě, že je v nás něco vyvolává opakovaně po mnoho let. Pokud však tuto knihu čtete, protože se léčíte z traumatu, vězte, že takovéto dlouhodobé následky lze překonat, přičemž je třeba začít u nervové soustavy.

Co to tedy znamená?

Ať prožíváte úzkost, vyhoření, nemoc nebo trauma, z pohledu vaší nervové soustavy jde vždy především o stres, protože pokud je ho příliš, hromadí se v těle a spouští kaskádu různých narušení. Když se stres nahromadí, může se celý mechanismus pokazit, čímž přispívá k takzvané „alostatické zátěži“. Tímto pojmem označují vědci kumulativní účinky chronického stresu a životních událostí na organismus. Velká alostatická zátěž tělu brání v seberegulaci a opětovném nastolení rovnováhy. Na buněčné úrovni vyvolává změny, které narušují tvorbu energie, fungování imunitního systému, hormonální signalizaci a obnovu buněk, a ovlivňuje tak celkové zdraví. Jakákoli nerovnováha nervové soustavy může mít dalekosáhlé důsledky, neboť nervová soustava komunikuje se všemi tělesnými orgány, systémy a funkcemi a hraje tedy při zvládání alostatické zátěže zásadní roli. Chybí-li schopnost udržovat stálost vnitřního prostředí (homeostázu), aby tělo mohlo prospívat, přicházejí dlouhodobé zdravotní problémy. Systematický přehled více než dvou set padesáti studií dospěl v roce 2020 k závěru, že zvýšená alostatická zátěž se pojí se zhoršeným zdravotním stavem.4 Porozumíte-li vzájemnému působení stresu, nervové soustavy a těla, možná pochopíte, proč byly postupy, které jste zatím vyzkoušeli, úspěšné jen částečně a proč vám metoda AIR a cvičení z této knihy mohou pomoct k uzdravení.

Nejprve přichází stres, pak symptomy.

Shrňme si, co jsme doposud probrali. Vaše nervová soustava se snaží v těle navodit pocit bezpečí, ale kvůli různým komplikacím a nevhodným copingovým mechanismům často vyvolá spíše úzkost a jiné škodlivé reakce. Celou situaci tak naopak zhoršuje, protože kumuluje další stres, jemuž se pak ještě intenzivněji brání za pomoci stále stejných maladaptivních mechanismů. Výsledkem je vyčerpávající zpětnovazební smyčka, v níž stres a alostatická zátěž neustále narůstají a kterou nazýváme paradoxem nervové soustavy. Nervová soustava se v honbě za bezpečím jednoduše zasekne a ztrácí schopnost vás chránit a podporovat při regulaci vašeho zdraví. Přijde o schopnost zajišťovat homeostázu, pružně přecházet mezi stavy nabuzení a relaxace a udržovat základní duševní a fyziologickou pohodu. Funguje-li takto organismus dlouhodobě, říkáme o něm, že se nachází v režimu přežití. Chronický režim přežití škodí zdraví, zvyšuje stresovou zátěž tělesných systémů a způsobuje vyšší citlivost nervové soustavy. Setrváváním v režimu přežití si můžeme přivodit chronickou bolest, únavu, poruchy spánku, kognitivní potíže, syndrom dráždivého tračníku, závislosti, nutkavé chování a další problémy.5 Různí odborníci tento stav nazývají senzitizace nervové soustavy, centrální senzitizace či dysautonomie, my mu říkáme dysregulace nervové soustavy.

Zdravá a správně regulovaná nervová soustava reaguje na stres vyváženě a příslušné reakce zapíná nebo vypíná podle adekvátně vnímaného ohrožení či bezpečí. Je-li však dysregulovaná, může do různých částí těla vysílat protichůdné signály. Hlavním rozdílem mezi regulovanou a dysregulovanou nervovou soustavou je, že regulovaná soustava zareaguje na konkrétní aktuální stresor a pak se vrací do homeostázy, kdy je v rovnováze. Při dysregulaci ale její reakce na aktuální situaci vycházejí ze stresorů, které prožila v minulosti (sem spadají také reakce na nevyřešené trauma) nebo které očekává v budoucnu, a nedokáže se vrátit do rovnováhy, ani když hrozba pomine. Tělo nepřestane prožívat fyziologické adaptace na vnímané hrozby, přestože mu žádné nebezpečí nehrozí. Dysregulované aktivace reakcí vytváří stav fyziologické nerovnováhy, v níž tělo nemůže fungovat optimálně. Nedaří-li se nervové soustavě dosáhnout rovnováhy, přispívá to k pocitům stresu, úzkosti, přetížení a celkové nepohody.

Máte-li zaseknutou nervovou soustavu, zůstáváte zaseknutí i vy.

Takže co teď?

Dobrá zpráva zní: zaseknutí nemusí trvat věčně! Cesta ven vede kupodivu právě přes prvotní příčinu tohoto zaseknutí, tedy přes nervovou soustavu. Stačí jí jen trochu pomoct, aby se vymanila ze své zpětnovazební smyčky. Vaše tělo má neuvěřitelné adaptační a samoléčebné schopnosti – jedná se o fenomén známý jako bioplasticita. Asi už jste zaslechli pojem neuroplasticita, který bývá definován jako „schopnost nervové soustavy měnit svou aktivitu v reakci na vnitřní či vnější podněty prostřednictvím reorganizace své struktury, funkcí či spojení“.6 V zásadě jde o to, že mozek dokáže na základě opakovaných zkušeností a učení vytvářet nové synaptické spoje a dráhy a tím se přepojovat. Rozsáhlou síť neuronových drah v mozku si můžete představit jako hustý les plný stromů. Kdykoli se zabýváte nějakou novou myšlenkou nebo se učíte novou dovednost, prošlapáváte si v lese novou cestičku. Čím častěji danou myšlenku nebo dovednost opakujete, tím je cesta zřetelnější a pevnější, takže se vám po ní chodí čím dál snadněji. Pokud naopak nějakou cestou chodit přestanete, může stejně jako nepoužívaná lesní cesta zarůst a postupně se ztratit. Léčebné postupy uvedené v této knize fungují, protože využívají právě neuroplasticitu, takže díky propojení mysli, těla a lidství vytvářejí nové neuronové dráhy upevňující pocit bezpečí a posilující přizpůsobivost, odolnost a uvolněnost. Metoda AIR vás naučí poskytovat mozku prostřednictvím uvědomění, přerušení a změny nové, usměrňující podněty, díky nimž si ve svém nitru vytvoříte novou mapu, která vaše tělo dovede od úzkosti a stresu k sebejistotě a adaptabilitě.

Cílem regulace nervové soustavy je přepojit obranné reakce a maladaptivní copingové mechanismy a uzdravit dráhy nevyřešených traumat, z nichž se postupem času stalo naše defaultní nastavení. Přepojením zajetých automatických drah, jako je úzkost, deprese či bolest, snížíme stresovou zátěž organismu. A právě v tomto bodě nabývá mimořádného významu pro naše léčení bioplasticita. Pokud jsou úzkosti, deprese a bolest v těle způsobeny tím, že mozek a nervová soustava ovlivňují imunitní, endokrinní a kardiovaskulární systém a způsobují nemoci, pak dráhy podporující uzdravení mozku a nervové soustavy přímo ovlivní všechny systémy v těle a celkové zdraví. Stručně řečeno: účinky chronického stresu na tělo lze zvrátit pomocí přepojení mozku a regulací nervové soustavy.

A věřte tomu nebo ne, nejpovolanějším člověkem k provedení takových změn jste vy sami. Uzdravovat se začnete díky tomu, že navážete spojení mezi svou myslí, tělem a lidskostí. Na regulaci nervové soustavy je asi nejpřevratnější ta skutečnost, že se jedná o léčení sebe sama. Když se nad tím zamyslíme, je zvláštní, že kdykoli je s námi něco v nepořádku – přestože jde o naši vlastní mysl a tělo –, automaticky se vzdáváme kontroly a svěřujeme se do rukou někomu jinému. V některých případech je to vhodné, jako když vám zkušený chirurg zašije zranění. Předpoklad, že pomoc musí přijít zvenčí, nás však do značné míry omezuje, a navíc je v rozporu s tím, jak někdy uzdravování skutečně funguje. Všichni, kdo léčí pacienty, jim ve skutečnosti pouze usnadňují cestu, aby se mohli vyléčit sami. Chirurg sice ránu zašije, ale rána se pak zacelí a k novému prokrvení dojde jen díky pacientově přirozené schopnosti hojení. Stejně tak vám terapeut pomůže podívat se na situaci jiným pohledem nebo odhalit příčiny vašich pocitů, ale vypořádat se s nimi nebo učinit kroky ke změně vlastních reakcí či perspektivy už musíte vy.

Poznámka o souvislostech léčení nervové soustavy s genetikou: Jak víme, všichni jsme zdědili určité vlastnosti, které nás činí náchylnějšími k jistým nemocem, a zároveň nás před jinými chrání. Ačkoli na takovýchto predispozicích záleží, vědecký obor zvaný epigenetika (jenž se zabývá expresí jednotlivých genů a tím, zda se zapnou, nebo zůstanou vypnuté) nám zároveň říká, že o tom, zda se projeví slabá místa v našich genech, nebo naopak silné ochranné schopnosti, rozhoduje mnoho faktorů jako životní styl, stres, pohyb, výživa a další.

Někteří jedinci například zdědili geny spojené s výrazně vyšším rizikem rakoviny. Pokud však takový člověk zároveň žije zdravě, stravuje se vyváženě, pravidelně se hýbe, nekouří a svá nezhojená traumata a stres aktivně řeší, riziko rakoviny tím snižuje.7 8 Pokud naopak jeho životní styl zdraví a pohodě příliš neprospívá, stává se vyhlídka na onemocnění rakovinou pravděpodobnější.

Jako samoléčitelé bychom tedy měli vědět, že na své zdraví máme obrovský vliv. Ovládnete-li řeč svého těla, pomůže vám to řešit nezahojené rány, regulovat nervovou soustavu, zmírnit stres a činit vhodná informovaná rozhodnutí, která přispějí k vašemu wellbeingu a zajistí vám prostředí, v němž se vám bude dařit.

Možná už jste slyšeli, že „genetika nabíjí zbraň, ale spoušť mačká prostředí“. Vaše geny sice hrají svou roli, nejsou však vaším osudem a regulace nervové soustavy představuje efektivní způsob, jak si zajistit optimální zdraví a pohodu.

Pevně věříme, že vše, co potřebujete k uzdravení, máte v sobě. Naším úkolem je ukázat vám, jak tuto vnitřní sílu odemknout tím, že se naučíte hovořit řečí své nervové soustavy a podporovat jedinečné samoléčebné schopnosti vašeho těla. Jak budete postupovat třemi částmi knihy (Mysl, Tělo, Lidství) a díky cvičením na konci každé kapitoly začnete uplatňovat metodu AIR (uvědomit si, přerušit, změnit), zjistíte, jaká tajemství je s vámi vaše tělo připraveno sdílet, a postupně se proměníte z vystresované a zablokované bytosti v člověka, kterému se daří. Kniha vám poslouží jako průvodce k osvojení jazyka vašeho nervového systému. Ona sama vás nevyléčí – uzdravíte se vlastními silami.

A jak s oblibou říká Jen…

Všechno, co potřebujete k uzdravení, už máte v sobě.

Než přistoupíme k samotnému uzdravování, pojďme si shrnout, co jste se dosud dozvěděli:

Připadá vám, že se nedokážete pohnout z místa, protože vaše tělo k vám hovoří řečí, kterou dosud neovládáte, řečí vaší nervové soustavy.

Hlavním úkolem vaší nervové soustavy je udržet vás naživu.

Její snaha udržet vás naživu vychází z evolučních mechanismů, které jsou zastaralé a řídí se programy z minulosti, takže vás sice naživu udrží, ale místo abyste skutečně žili, spíš jen přežíváte.

Setrvávání v režimu přežití a v nevyřešených traumatických vzorcích vytváří chronický stres a úzkost, což představuje živnou půdu pro dysregulaci nervové soustavy a onemocnění.

Dopady traumatu na vaši nervovou soustavu lze přeprogramovat.

To, co se zdánlivě odehrává ve vaší hlavě, se ve skutečnosti odehrává ve vašem těle.

Ven vede stejná cesta jako dovnitř: dysregulovaná nervová soustava nemoci způsobuje, regulací nervové soustavy se nemoci odstraňují.

… a tím nejpovolanějším člověkem, který vám může pomoct k uzdravení, jste vy sami.

Návod pro čtenáře

Jak z této knihy udělat příručku k uzdravení

Léčitel není někdo, za kým jdete, aby vás vyléčil. Je to člověk, který ve vás probouzí schopnost uzdravit se sám.

Anonym

Nové paradigma

Lidé po tisíce let netušili, proč jsou nemocní. Teorií o původu chorob se objevoval nespočet, od miasmatu (zkaženého vzduchu) až po zlé duchy. Dnes nám takové teorie připadají přitažené za vlasy, ale v dobách, kdy lidé ještě nevěděli nic o mikroorganismech, šlo jednoduše o logické dedukce, jež se onemocnění snažily vysvětlit. Lidé například pozorovali, že onemocní, přijdou-li do styku se zkaženým jídlem, odpadky či mrtvolou, a odtud už byl jen krůček k domněnce, že „je něco špatného ve vzduchu“. Jednoho dne však hrstka pokrokových (a kacířských) vědců vyzbrojená novými nástroji pro sběr informací, jako byly například mikroskopy, začala razit novou teorii: nemoci způsobují malinké, pouhým okem neviditelné organismy zvané choroboplodné zárodky, které se přenášejí z jednoho člověka na druhého. Nabízelo se tedy řešení přerušit tento přenos pomocí hygienických opatření a sterilizace. Uplatňování teorie choroboplodných zárodků a veřejné hygieny dodnes představuje to nejvýznamnější, čím lékařská věda přispěla ke zmírnění lidského utrpení.

Navzdory tomuto převratnému objevu a stále větším pokrokům moderní medicíny přibývá alarmujícím tempem nemocí jako úzkosti, deprese, chronická bolest, syndrom dráždivého tračníku, fibromyalgie, chronický únavový syndrom, metabolické poruchy, rakovina, kardiovaskulární onemocnění a další. Moderní medicína si s nimi mnohdy nedokáže poradit, protože je nezpůsobují bakterie nebo viry, a nezapadají tak do dosavadního paradigmatu.

Oblast léčení a zmírňování lidského utrpení naštěstí právě stojí na prahu další revoluce. Nová generace průkopnických (a kacířských) lékařů, vědců, výzkumníků a terapeutů zabývajících se traumaty, neurologií, fyziologií a veřejným zdravím vyslovila za podpory nových nástrojů, jako je funkční magnetická rezonance a rozsáhlé soubory dat, novou teorii: Uvedené nemoci jsou výsledkem fyziologických adaptací, které vycházejí z nervové soustavy dysregulované vinou chronického stresu, negativních zážitků z dětství a traumatu. K jejich vyléčení se tudíž potřebujeme zaměřit na nápravu, regulaci a obnovení odolnosti nervové soustavy. Po takové nápravě, regulaci a obnově se nervová soustava může vrátit ke své přirozené úloze koordinátora všech tělesných orgánů a systémů a údržbáře zdraví a vitality.

Tím, že jste sáhli po této knize, jste se rozhodli na nové revoluci v léčení podílet a my vám s velkou radostí představíme její převratné a ozdravné přínosy. Držíte v rukou kompletní návod na sebeuzdravení pomocí regulace nervové soustavy a my upřímně doufáme, že ho jen tak neodložíte a že z něj vyždímáte teoretické a praktické poznatky do poslední kapky. Níže se s postupem uzdravení za pomoci paradigmatu nervové soustavy stručně seznámíme.

AIR

Vyléčit se znamená osvojit si skrytou řeč svého těla, která vám umožní regulovat nervovou soustavu a dosáhnout trvalých změn. Vaše nervová soustava je však přirozeně uzpůsobena k tomu, aby na tytéž podněty opakovaně reagovala stejnými způsoby, jež vás po celý život udržovaly v bezpečí. Snažíte-li se tedy o regulaci, má tendenci se změnám bránit. My sami jsme na základě desítek let výzkumů v oblasti neuroplasticity, psychologie, traumatu, chování a formování návyků, na základě vlastních klinických zkušeností s tisíci klientů i na základě vlastní snahy o řešení chronických potíží zjistili, že k dosažení cílených a dlouhodobých změn ve své nervové soustavě potřebujeme udělat tři věci: něco si uvědomit, přerušit a změnit (AIR – awareness, interruption, redesign). Uvědoměním máme na mysli rozpoznání a pochopení opakovaných reakcí své nervové soustavy. Tyto reakce pak musíme přerušit a následně změnit, tedy nahradit novými. V každé z kapitol si osvojíte soubor technik umožňujících tyto tři složky uplatnit na různé aspekty své nervové soustavy.

Jak metoda AIR vypadá v praxi:

Všimnu si dysregulace, protože mě na ni upozorňuje nějaký symptom (například negativní samomluva, úzkost, fyzické napětí, nevysvětlitelná únava).

Použiji některou z technik uvědomění (awareness), například naslouchání nebo překládání, čímž se naladím na řeč svého těla a lépe pochopím, co prožívám a co dysregulaci vyvolalo.

Použiji některou z technik přerušení (interruption), například přepnutí nebo upravení, čímž dysregulaci přeruším a utiším.

Použiji některou z technik změny (redesign), například odstup či pouto, čímž stimuluji neuroplasticitu a podpořím novou, regulovanou reakci na spouštěč.

Každá nervová soustava je jiná, a proto se při zkoušení nových technik nebojte experimentovat, abyste zjistili, jak fungují zrovna u vás. Některé zafungují hned na první pokus, na jiné budou pokusů potřeba desítky. Není nutné techniku dokonale ovládnout, abyste se mohli posunout k další. Buďte kreativní a důvěřujte své intuici – je to vaše cesta k uzdravení. AIR není žádný protokol ani pevně daný postup, jde o velmi jednoduchou základní platformu, na níž lze stavět své vlastní postupy regulace nervové soustavy.

Co se u metody AIR osvědčilo:

Podle zákonů neuroplasticity platí, že čím důsledněji nový postup uplatňujeme, tím rychleji se mozek přenastaví a osvojí si ho. Proto vám doporučujeme věnovat se technikám AIR co nejčastěji a začlenit je do svého každodenního života tak, abyste je nevnímali jako povinnost, ale jako ozdravný životní styl. Vždy opakujeme, že nejde o to vyhradit si čas na cvičení, ale začít žít tak, aby léčivé postupy získaly ve vašem běžném životě pevné místo.

A s ohledem na to musíme upozornit, že nic se nemá přehánět, neboť tlak a perfekcionismus neuroplasticitě a učení spíše škodí. Uvědomit si, jak jsou tyto postupy důležité pro uzdravení, a mít do cvičení chuť je mnohem přínosnější než se do toho nutit s pocitem, že musíte. Díky práci na sobě ve skutečnosti zjistíte, že tlak a perfekcionismus představovaly zašifrované zprávy, jimiž se vám tělo snažilo něco sdělit v jazyce nervové soustavy, a když tomu sdělení porozumíte, budete schopni své vzorce změnit.

Nejpříhodnější dobou pro cvičení jsou chvíle, kdy se objevují symptomy jako úzkost, stres, sebekritika, pochybnosti o sobě, bolest, prokrastinace či deprese.

Mysl, tělo, lidství

Knihu jsme rozdělili na tři části představující tři sféry vaší nervové soustavy a vědomí, na které je potřeba se soustředit, abyste byli schopni seberegulace. Označujeme je slovy mysl, tělo a lidství. Každá část sestává ze tří kapitol popisujících, jak v dané sféře uplatňovat postupy uvědomění, přerušení a změny. V části věnované mysli se budeme věnovat kognitivní a narativní sféře vaší nervové soustavy. V části věnované tělu prozkoumáme oblast nervové soustavy zaměřenou na tělesné projevy a přežití. Část nazvaná „Lidství“ se věnuje raně vývojovým a vztahovým souvislostem. Každá z uvedených sfér hovoří jiným „dialektem“ řeči těla a všechny stav vaší nervové soustavy nesmírně ovlivňují. Naučíte-li se jim naslouchat a komunikovat s nimi, nejenže si osvojíte schopnost komplexní seberegulace, ale také lépe poznáte sami sebe.

AIR | Uvědomit si → | Přerušit → | Změnit
Mysl | naslouchání | přepnutí | odstup
Tělo | překládání | upravení | zklidnění
Lidství | naladění | opečování | pouto

Jak s knihou pracovat

Nejpřínosnější pro vás bude postupovat v souladu s tím, jak jste zvyklí se učit. Každá kapitola má dvě části, teoretickou a praktickou. Buď se můžete nejprve seznámit s teoretickou částí a s vědeckými poznatky a potom se pustit do cvičení, nebo můžete vědecké poznatky přeskočit a vrhnout se na cvičení rovnou. Pokud vás některá část osloví víc než jiná, klidně jí dejte přednost. Nakonec stejně vždy nejlépe funguje kombinace teorie a praxe a také hluboké porozumění všem třem sférám (mysli, tělu i „celému člověku“). Tato kniha je návodem k použití vaší nervové soustavy, a proto s ní pracujte tak, jak to nejlépe vyhovuje vám.

Jak knihu skloubit s jinými formami terapie

Doufáme, že v této knize naleznete spolehlivého rádce pro svou cestu k uzdravení. Skrytá řeč těla je univerzálním jazykem a metoda AIR základní platformou, která může doplňovat a podporovat jiné formy terapie. Pokud docházíte na psychoterapii, tato kniha vám pomůže vytěžit z ní ještě víc a převzít odpovědnost za uzdravování odehrávající se mezi sezeními. Jestliže chodíte k lékaři a užíváte léky, kniha vám pomůže zajistit co nejlepší stav nervové soustavy, aby léčba náležitě zabrala. A vyznáváte-li alternativní medicínu a bylinky, můžete se s pomocí knihy aktivně podílet na léčivých procesech, které tyto doplňkové metody podporují, a kultivovat je. Stručně řečeno vše, co se v knize dozvíte, bude působit jako katalyzátor čehokoli dalšího, co děláte pro své uzdravení. A dokonce se v některých případech může stát, že svůj nervový systém uzdravíte do té míry, že dosavadní formy léčby už nebudete potřebovat.

Poslední poznámka před začátkem

Každé léčení spočívá v komunikaci. Nejprve se ozve volání o pomoc a my na něj zareagujeme tím, že poskytneme adekvátní podporu nebo léčbu. Nejde jen o to najít problém a vyřešit jej, ale také o hluboké propojení, pochopení a následné urovnání celé záležitosti. V praxi to znamená, že horečka nám říká mám infekci, a pokud toto sdělení rozklíčujeme, jsme schopni nabídnout lék. Krvácení říká zranil jsem se a zkušený chirurg může ránu zašít. Symptomy typu úzkosti, deprese či dráždivý tračník nám sdělují, že nemáme uspokojené některé potřeby a měli bychom jim věnovat pozornost. Naučíte-li se řeč svého těla, porozumíte tomu, co vám příslušné symptomy sdělují, a dokážete zajistit řešení. Tuto novou formu komunikace si budete osvojovat v rámci celé knihy. Na obrázcích na této dvoustraně vidíme, co nám tělo ve skutečnosti sděluje a jak může vypadat samoléčení, když sdělením těla porozumíme. Berte nás jako pouhé průvodce, protože svou nervovou soustavu musíte především prozkoumat vy sami a vytvořit si vlastní léčebný postup.

Když si řeči těla nevšímáme

Dokud si řeč těla neosvojíme, zpravidla vnímáme ty nejhlasitější a nejznepokojivější symptomy a jejich diagnostické nálepky.

Když si řeči těla všímáme

Jakmile se na řeč těla naladíte, uslyšíte, co se vám tělo snaží sdělit, a rozpoznáte detailní informace skrývající se za vašimi symptomy.

Když řeč těla ovládáme

Když řeč těla ovládnete a začnete se svým tělem komunikovat, dokážete nervové soustavě poskytnout, oč si žádá.

Tato kniha vás nevyléčí – to vy se uzdravíte.

První část

Mysl

Dokud neučiníte nevědomé vědomým, bude to řídit váš život a vy to budete nazývat osudem.

C. G. Jung

Kdybychom neměli mysl, neměli bychom čím řeč těla vnímat. Díky mysli se můžete vydat na cestu, na níž se postupně naučíte regulovat svou nervovou soustavu, uzdravit se a změnit svůj život.

Mysl, to nejsou jen myšlenky. Je to místo, kde sídlí vědomí sebe sama a kde vnímáme, interpretujeme a chápeme sdělení přicházející z těla.

Právě v mysli se naučíte komunikovat s tělem prostřednictvím nervové soustavy a interpretovat své vjemy a emoce.

Cesta ke skrytým signálům těla začíná právě v mysli.

Naslouchání

Přepnutí

Odstup