Copyright © Jan Zvettler, 2025

ISBN 978-80-207-2275-1

I. Stále ještě

(2011–2012)

I. Dům ještě zní

(pro Ondřeje C. Bičovského, 1979–2011)

I.

oblečený do svého bytu

a nyní tě pomalu svlékáme

nakonec půjde sporák

nebylo zrovna lehké zapálit

starý plynový sporák

teď mokne před domem a čeká

někdo by mu to měl říct

II.

Starý rozhovor se plazí po stole

jako břečťan.

To nemůže bejt pravda!

Pracně drhnu stůl časem odrývám

čárky háčky

hladím objevující se stůl

.o... ůze... ejt... da.

ke stolu mnoho nezbývá

III.

ten dům tam stále stojí

Humpolecká 1938

můžu si klidně sáhnout

omítka dveře zvonky

všecičko samá pravda

už je to jen věta a dům

jí pozvolna zarůstá mizí

omítka dveře zvonky

IV.

postávám pod oknem volám

hlava se vykloní kývne

na věšáku vítr se slovy

hraje si v nohávu trenclí

postávám u dveří zvoním

za oknem kytky se klátí

k čemu se přemlouvá zvonek

v mrazáku mlčí si mloci

k Procházkům odcházím ptám se

pod stolem na hajzlu co zas

výčepní výstižně mlčí

v záhlaví drbou se stíny

do nonstopu zajdu píšu

rameno zachytím rukáv

co chcete kdo vy jste slova

výstižně drbou se mlčí

postávám pod oknem volám

hlava se vykloní kývne

k čemu mám přemluvit koho

výstižně mlčí tě smrt

V.

dům ještě zní

ještě naladím

klika má ruku po loket

a cigarety pro kuřáka

stále popadají dech

belhá to v nástrojích

tolik už vím

a refrén opakuje

především ztrácení

přesto dům ještě zní

dům ještě zní

VI.

je to jako mluvit s tebou

který jsi za paravánem

který se řekněme převlékáš

s tebou zaujatým jinde jen

a něčím jiným především

nakonec je to jako mluvit

například s olihní

nebo v lepším případě věřit

těsně za paraván

VII.

stále prší a déšť