G. F. Unger 

Cesta smrti 

Z německého originálu přeložil Tomáš Butala 

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025 

www.mobaknihy.cz 

www.facebook.com/moba.cz 

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025 

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln 

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o. 

ISBN 978-80-279-2277-2 (epub) 

ISBN 978-80-279-2278-9 (mobi) 

Nejprve byl slyšet dusot kopyt. O chvíli později se objevil na pokraji kruhu, který osvětlovala zář ohně, jezdec. Zastavil koně a zůstal chvíli bez hnutí. Pak zavrzala kůže sedla. Jezdec sesedl. Pomalu přistoupil za zvuku cinkajících ostruh blíže.

„Ahoj,“ řekl ostře. „Hledám Reba Warda. A asi jsem ho našel, co?“ Hleděl přes oheň na Reba Warda dřepícího na zemi. Byl to vysoký, urostlý a divoce vyhlížející chlap. Hluboko pod pásem měl dva kolty a pouzdra měl i v podpaží. Trochu si posunul klobouk do zátylku a usmál se.

Reb se klidně podíval na mladíka, který se chtěl stát slavným pistolníkem. Pak se mírně zeptal: „Co má být, hochu?“

„Čekal jsem v Dodge na to, že přijedete, Warde,“ řekl hoch sípavě a trochu stísněně. „Čekal jsem na slavného Reba Warda. A každému, kdo to chtěl slyšet, jsem řekl, že velký Reb Ward na mě silou a postřehem nemá.“

„Chceš se se mnou bít, kamaráde? Proč?“

„Jsem Jim Ringo a říkají mi Brazos Jim. Říká vám to jméno něco, pane?“

Při posledních slovech dopadly chlapovy dlaně na pažbu revolverů. A celé tělo se mu rozechvělo netrpělivostí.

„Tak rychle, vytáhněte kolt z pouzdra, ať vás můžu poslat k čertu!“ vykřikl divoce.

Reb Ward se ani nepohnul. Ale bylo jasně slyšet jeho otrávený vzdech. A pak řekl: „Ringova parta z Texasu? Občas jsem měl tu a tam co do činění s chlapy té bandy. Naposledy to na mě zkoušel Alamo Ringo. To bylo před dvěma roky. A je to už skoro čtyři roky, co se mi pokusil ukrást stádo Clay Ringo. Měl s sebou pěkně divokou verbež. Ale nepovedlo se mu to.“

„A před pěti lety se s vámi bil Jesse Ringo a byl zabit, že?“ zeptal se mladík chraptivě. „Jesse Ringo byl můj strýc,“ dodal.

A zase tleskl dlaní do pažby svého koltu. Náhle prudce zasyčel:

„No tak! Vstaňte, Warde! Přišel další Ringo. A tentokrát to dopadne jinak! Mám plno důvodů, abych…“

„Jen klid, hochu,“ přerušil ho Reb Ward hořce.

„Tak už se konečně zvedněte a taste kolt,“ procedil Jim Ringo skrze zuby. Jeho pružné tělo se vypjalo a bylo připraveno k rychlému činu.

Reb Ward se nehýbal. Mlčel. Ale z vozu se ozval Buck Fargo:

„Jime! Jimmy! Brazos Jime! Ach, hochu, ta vaše rodinka nestojí za moc, chlapi každopádně ne! Takže Jesse Ringo byl tvůj strejda? V Tombstonu vyloupil trezor a potom uprchl. Ukradl Rebu Wardovi i koně, a protože Reb Ward chtěl svého výborného hřebce nazpět, vydal se tvého strejdu pronásledovat. Dokonce jel za ním, i když už vojsko nechalo pronásledování. V Hays City pak Ward spatřil svého koně stát před jedním lokálem, vešel dovnitř a tam po něm Jesse Ringo vystřelil. Co podle tebe, chlapče, měl Reb Ward asi tak dělat?“

Kuchař náhle zmlkl. Přistoupil o několik kroků blíž a pak řekl ostřeji:

„Tvůj strejda Alamo, chlape, byl zloděj dobytka. A chtěl ukrást stádo Rebu Wardovi. A pokusil se o to i tvůj starší bratr Clay Ringo, hochu…“

„To všechno vím!“ přerušil ho Jim Ringo chraptivě. „A taky tady nejsem proto, abych se mstil. Chci jenom prostě zjistit, jestli se ten slavný Reb Ward ještě dokáže bít.“

„To už zkoušelo moc bláznů, hochu,“ zavrčel Buck Fargo. „Všude se stavěli Rebu Wardovi do cesty takoví hlupáci jako ty. V každém divočejším městě či táboře. Každý se chtěl proslavit a stát se tím chlapíkem, který Reba Warda…“

„Dost, Bucku!“ řekl Reb Ward tvrdě a vstal. Zadíval se na Jima Ringa přes oheň. A několikrát se zhluboka nadechl.

„Jime,“ řekl pak hořce, „ještě to nemůžeš pochopit tak, jak to vidím já. Nech toho! Přestaň! Celá ta pistolnická sláva je jedno veliké peklo. A ty bys v něm musel žít a čekat, až jednoho dne přijde chlapík, který tě zabije. A pak bude žít on v tom pekle. Jsi ještě mladý…“

„Je mi dvacet, pane!“

„Takže ještě mladší, než jsem si myslel!“

„Porazím vás, Rebe Warde!“

„Možná – a co pak? Potom se staneš tím slavným pistolníkem Ringem, který byl rychlejší než Ward. A potom za tebou budou chodit odevšad všelijací slávychtiví hošánci a budou tě vyzývat na souboje. A potom se budeš muset…“ Reb Ward zmlkl. Zvedl ruku a otřel si obličej.

„Zůstaneš-li naživu dost dlouho, jednoho dne přijdeš na to, jaký jsi byl hlupák. V pětadvaceti se budeš cítit jako stařec, protože v pekle utíkají roky desetkrát rychleji. Budeš mít ošklivé sny a…“

Opět zmlkl a vzdychl. Protože věděl, že slovy nelze říci všechno.

Pomalu se otočil, ukázal mladíkovi záda a přistoupil k druhému vozu. Tam ležely na zemi asi dva tucty srolovaných přikrývek. Sehnul se, vyhledal tu svou a šel s ní k jednomu ze stromů. Tam poklekl a přikrývku rozbalil.

„Warde, vy nepůjdete spát,“ pronesl Jim Ringo ostrým hlasem. „Vyzývám vás na souboj! Nepůjdete spát! Přišel jsem, abych svedl souboj s velikým Rebem Wardem. Copak mám jít až k vám a dát vám kopanec nebo facku?!“

Reb Ward se posadil na zem. Vyzul si pravou holínku, pak levou. Pak si znova klekl a pomalu rozepínal přezku svého opasku. Odepnul jej a odhodil několik kroků stranou. Pomalu se položil a přetáhl si přikrývku přes své dlouhatánské tělo až k bradě.

Úplně klidně pak řekl:

„Hochu, nepouštím se do souboje s každým otravou, který by se rád proslavil.“

Jim Ringo najednou chmátl po zbraních. Vytáhl se na špičky a zvolal: „Vstaňte! Nebo vás…“

„Nemá to smysl, hochu,“ zamíchal se do věci ze směru od kuchyňského vozu hlas Bucka Farga.

„Tady si prostě nezastřílíš. On odložil zbraň a chce spát. A kdybys přesto chtěl střílet, tak to do tebe napálím z téhle brokovnice. Nasedni na koně a zmiz. Zmýlil ses. Reb Ward nikdy nebojuje jen tak pro zábavu nebo proto, aby dokazoval, že je s koltem rychlejší než leckterý blázen, který si to chce ověřit. Reb Ward vždy chránil svůj nebo jemu svěřený majetek. A protože jsme u cíle, nemůžeš mu stádo ukrást, aby tě musel pronásledovat.“

„Tak mu potom ukradnu koně!“ vyštěkl mladík. „Vím, že jezdí na velikém hřebci, takže si teď pro toho hřebce dojdu tamhle do ohrady. Warde, to mě nezadržíte ani teď?“

„Jenom si toho hřebce vezmi, kamaráde,“ zamumlal Reb ze svého pelechu. „Jen si ho vem! Než bych na tebe měl střílet, to se radši toho hřebce vzdám. Však on tě stejně setřese, jakmile si na něho sedneš. Kdysi jsem býval taky takový divoch jako ty a chtěl jsem tehdy taky dobýt všechnu slávu světa. A nikdo mě nevaroval před peklem, kterým jsem potom musel projít.“

Po těchto slovech si přetáhl přikrývku přes obličej a obrátil se na bok.

Jim Ringo celý roztřesený vydechl. Buck Fargo si vzal z vozu brokovnici a držel ji připravenou ke střelbě.

Jim Ringo zasunul kolty do pouzder a chvíli stál se skloněnou hlavou.

„Jednoho dne se s Rebem Wardem stejně utkám,“ řekl pln vzdoru. „Udělal jsem ze sebe blázna. Nebere mě vážně. Ale já mu ještě dokážu, že jsem lepší než on. Hej, Rebe Warde, až zase poženete stádo, zastavím vás. A pak si to spolu rozdáme!“

Odkráčel ke svému koni, nasedl a rozjel se směrem k městu. Jistě byl vnitřně velice zmaten a musel teprve strávit to, co prožil. Stále ještě nedokázal pochopit, proč byla jeho výzva odmítnuta. Bude muset přemýšlet ještě hodně dlouho, proč byl Reb Ward docela jiný, než jak ho líčí všechny ty legendy a historky.

Ale vždyť skutečnost bývá často úplně jiná.

A bojovník ještě zdaleka nemusí být slávychtivý zabiják, který slepě vyhoví každé výzvě k souboji.

Možná, až se v budoucnu Jim Ringo dostatečně dlouho zamyslí, jednoho dne přijde na to, proč není bojovník a pistolník totéž.

Znovu se ozval dusot kopyt. Tentokrát se ovšem od města k tábořišti neblížil jen jeden jezdec.

Buck Fargo si pospíšil ke kuchyňskému vozu a vzal opět do ruky brokovnici. Reb Ward vstal, nazul si holínky a připnul si opasek se zbraněmi.

Byli to dva jezdci. Jedním z nich byl Cliff Morrow, kterému patřilo stádo, jež hnal Reb do Dodge City. Vedle něj stál urostlý chlapík, jehož bílá bradka dostala v záři ohně načervenalý odstín. Na hlavě měl klobouk se širokým okrajem. Pod dlouhým lahvově zeleným sakem měl oblečenou světle zelenou vestu. Ve světle ohně se zaleskly hodinky na řetízku.

Oba jezdci sesedli. Cliff Morrow byl dokonce ještě o poznání vyšší než Reb Ward. Byl i rozložitější a vypadal mohutně a majestátně. Sundal si klobouk a otřel si pot z čela. Jeho vlasy teď vypadaly v záři ohně narezlé, ale za dne byly jasně žluté.

Reb Ward si už o Cliffu Morrowovi nedělal žádné iluze. Tenhle obchodník s dobytkem vždycky nakoupil v Texasu obrovská stáda a nechal je schopnými honáky dopravit až do Kansasu. Byl chladný, tvrdý a lakotný.

Zůstal stát s cizincem u ohně a díval se na Reba.

„Rebe,“ řekl polohlasně, „mám pro vás všechny malé překvapení. Ale nejdřív bych tě chtěl seznámit s tímto džentlmenem. Pojď sem, Rebe, je to důležité.“

Reb se klidně pohnul. Cizinec mu byl čímsi povědomý. Když se před oběma muži zastavil a cizinec smekl klobouk, Red jej poznal.

Oba se najednou zasmáli a mezitím řekl Cliff Morrow:

„To je šéf mého stáda, plukovníku.“

„Znám ho, Morrowe,“ řekl muž a podal Rebovi ruku. „A říkal jsem vám hned, že moje nabídka platí jen tehdy, když stádo přižene na sever Reb Ward. Jinak si koupím raději jiné stádo a najmu si jako vrchního honáka Reba Warda.“

Tato slova pronesl obrácen ke Cliffu Morrowovi. A pak se zase podíval na Reba.

„No, hochu,“ řekl, „určitě si ještě na mne vzpomínáš.“

„Jistě, plukovníku Lorringu,“ usmál se Rab. „Před více než deseti lety jsem byl nejmladším a nejneposlušnějším poručíkem vašeho pluku.“

„Tos tedy byl, hochu,“ zasmál se starý voják. „Ale i když jsi mi dělal starosti, byl jsem na tebe pyšný. Po válce jsem se ti už bohužel nemohl věnovat, protože mě odveleli do Washingtonu.“

„Taky to potom se mnou šlo velice rychle z kopce,“ řekl Reb.

„Bez svého otcovského přítele jsem se s armádou jaksi nepohodl. A byl jsem moc rád, že válka brzy skončila.“

Upřel na chvíli pohled na Cliffa Morrowa, pak opět na plukovníka.

„Co má znamenat ta debata, kterou jsem právě slyšel?“

„Posaďme se,“ řekl plukovník a zamířil k Rebově sedlu, které ještě pořád leželo u ohně. Pomalu se posadil a odfukoval přitom námahou. Oba další muži si dřepli. Plukovník pak vylovil cigarety a nabídl jim. Vzadu tiše zakašlal Buck Fargo a plukovník otočil hlavu, řka:

„Jestli máte rád dobré cigarety, příteli, tak si taky poslužte!“

Buck Fargo přistoupil, vzal si cigaretu a nechal pak kolovat hořící větvičku z ohniště. „Tohle je nejlepší honácký kuchař na Chisholmské stezce,“ řekl Reb mírně.

„Jmenuje se Buck Fargo, a když se někdo přiblíží k jeho hrncům na míň než deset yardů, dokáže se šíleně rozzuřit.“

„No, správný kuchař si svoje náčiní střeží jako oko v hlavě,“ zabručel plukovník a podíval se na Cliffa Morrowa.

Ten podivně zíral na Reba Warda a pronesl:

„Ještě nejste u konce s hnaním, Rebe. Dodge City není konečná. Poženete dál.“

Reb Ward chvíli mlčel. „Kam?“ zeptal se pak mírně, velice mírně.

„O tisíc mil dál… až k Powder River,“ odvětil Cliff Morrow stejně mírně, ale pohled mu při tom zchladl a ztvrdl.

Buck Fargo, který seděl trochu stranou, se začal smát.

Ale Rebovi do smíchu nebylo. Jen mlčky zíral na Cliffa Morrowa. A ten se teď pustil do podrobnějšího vysvětlování. Upřeně hleděl na žhavý konec své cigarety a říkal:

„Vy a vaši lidé máte se mnou smlouvu, že Rebe? A v té smlouvě stojí, že každý muž musí až do konce úkolu plnit všechny své povinnosti. Každý jezdec, který skončí dřív, ztrácí nárok na mzdu. Kam poženete dobytek – tedy místo určení – stanoví majitel stáda. Tak je to ve smlouvě, že?“

„Jistě,“ řekl Reb. „Ale v úvahu přicházela pouze tři města: Hays City, Abilene nebo Dodge City. Jen o jednom z těchto tří měst byla řeč. A protože v Dodge City byly výkupní ceny dobytka nejvýhodnější, přihnali jsme stádo sem. O cestě až téměř k hranicím Montany není ve smlouvě nic.“

Když zmlkl, poklekl Cliff Morrow do kolen. Jeho smích byl chladný a suchý, když řekl:

„Cíl určuji já. Vy a vaši lidé jenom ženete stádo. A u cíle ještě nejsme. Musíme až za Powder River. Kdo skončí dřív, přijde o mzdu.“

„To potom chlapi dělali čtyři měsíce zadarmo? To se probíjeli celé ty dlouhé míle jen tak pro nic za nic? To potom Pete a Line zemřeli cestou zbytečně? A Wego se v Red River taky utopil zbytečně? Morrowe, mám dojem, že se mnou ještě budete mít spoustu nepříjemností.“ řekl to tvrdě a varovně. Cliff Morrow přimhouřil oči.

Rebe,“ řekl, „jen mi nevyhrožuj. Kdo nechce přijít o mzdu, musí pokračovat dál. Navíc dostanete za cestu odtud dál dvojnásobnou mzdu. Prodal jsem stádo vládě Spojených států za dvojnásobek tržní ceny. Proto vám taky vyplatím dvakrát tak vysokou mzdu. A na prémiích taky šetřit nebudu.“

Když tato slova dozněla, obrátil se Reb k plukovníkovi, protože pochopil, že teď je na řadě s vysvětlováním on.

Plukovník Frank Lorring s uklidňujícím gestem přikývl.

„Nesloužím už v armádě,“ řekl.

„Jsem zvláštním zmocněncem pro otázky indiánů. Armáda bojuje téměř už deset let se Siouxy a čejenskými kmeny. Pořád máme co dělat s takovými protivníky jako jsou Divoký kůň, Rudý mrak a spousta dalších velkých náčelníků. A jeden z nich je rok od roku mocnější – Sedící býk. Armáda se připravuje na veliké tažení, které má konečně s indiánskou válkou skoncovat.“

„A co s tím má co dělat dobytek?“ zeptal se Reb suše.

„Hodně,“ zamumlal plukovník.

„Je spousta mírumilovných indiánských vesnic, jejichž náčelníci se ještě nepřipojili k vojsku Sedícího býka, ale uzavřeli s námi mírové smlouvy. Tyto vesnice přezimují u Powder River. Vláda se zavázala, že je bude zásobovat potravinami a vším nezbytným. A k tomu patří i oněch pět tisíc kusů dobytka, které mi prodal pan Morrow. Nebude-li stádo na místě před příchodem zimy, porušíme úmluvu. Potom ale náčelníci nebudou moci už držet své mladé bojovníky ve vesnicích. Potom dostane Sedící býk posilu přinejmenším dalšího tisíce bojovníků. A pak to bude pro armádu ještě horší, než jak tomu je v nynější době.“

Zmlkl.

Reb Ward přikývl. „Chápu,“ řekl mírně, „vláda slíbila neválčícím vesnicím a osadám mnoho, snad zase jednou víc, než může dodržet, a protože rudí už byli mnohokrát oklamáni, nespokojili by se s žádnou omluvou a přidali by se k Sedícímu býkovi.“

Plukovník přikývl.

„Jasně,“ zamumlal Reb Ward. Vstal a zahleděl se do noci. V dálce bylo možné rozeznat světla Dodge City.

To bylo vše!

*** 