Tato kniha vychází na základě licenčního ujednání
se společností Amazon Publishing, www.apub.com,
ve spolupráci s Kristin Olson Literary Agency s.r.o.

Mr. Wicked

Copyright © Marni Mann, 2024

Translation © Tereza Suchá, 2025

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2025

ISBN epub: 978-80-7689-646-8

ISBN mobi: 978-80-7689-647-5

Věnováno všem ženám,
které milují neslušná ústa a hříšný jazyk

Seznam písní

„Fall in the Fall“ — Jelly Roll, Struggle Jennings

„Skinny“ — KALEO

„Haunted“ — Beyoncé

„I Need You“ — Jelly Roll

„Pretty Bug“ — Allan Rayman, James Vincent McMorrow

„Runs in the Family“ — Matt Koziol

„Grave Digger“ — Matt Maeson

„Keeper“ — Reignwolf

„Moments Passed“ — Dermot Kennedy

„White Horse“ — Chris Stapleton

Spotify Playlist: https://geni.us/MrWickedSpotify

PŘEDMLUVA

Grayson

Před dvěma měsíci

Dnes večer se mnou půjde domů.

Na nic jiného jsem nemyslel, když jsem zachytil pohled servírky, snad nejkrásnější ženy, kterou jsem kdy potkal. Od chvíle, kdy jsem se svými nejlepšími kamarády přišel, jsem ji sledoval, jak pobíhá kolem baru. Nikdy nepřišla natolik blízko k našemu stolu, abych si mohl přečíst její jmenovku, ale ať už byla tato žena kýmkoli, měla to nejúžasnější tělo.

Byla drobná a pevná jako nějaká dálková běžkyně, ne jako sprinterka. Její prsa by se mi tak akorát vešla do dlaně a zadek přímo vyzýval, aby ho někdo stisknul.

Po fyzické stránce měla vše, co jsem u žen vyhledával, a to mě vzrušovalo. Dokonce měla i tmavé vlasy – v jejím případě černé – a hluboké modré oči, které se na mě upíraly z protější strany místnosti.

Sakra, byla tak nádherná.

A ty její rty – byly plné a našpulené, leskly se a přitahovaly mou pozornost zpět nahoru, kdykoli jsem pohledem sklouzl k jejím nohám.

Chtěl jsem ji.

Chtěl jsem vědět, jak dokonalé je její tělo pod těmi krátkými šortkami a tílkem. Jakou barvu mají její kalhotky a podprsenka. Dávala přednost světle růžové, která by ladila s tónem její pleti, nebo preferovala spíš purpurovou? Černou nebo dokonce tmavě zelenou?

Chtěl jsem zjistit, jak by voněla, kdybych se k ní sklonil.

Vůni jsem měl na ženách nejraději.

Květinovou. Ovocnou. Nebo možná nějakou velmi sladkou. Jako zákusek.

Už brzy to zjistím.

Byl jsem si tím natolik jistý, že jsem se snažil s ní navázat kontakt, abych tomu trochu pomohl. Bohužel jsem neseděl u stolu v té části baru, kterou měla na starosti. Poté, co jsem asi deset minut čekal na obsluhu a sledoval tu sexy krásku, jak pobíhá po baru, zatím co jsem se snažil dostat svou erekci pod kontrolu, všiml jsem si, že zamířila přímo k nám.

Na tváři se jí objevil úsměv, jako kdyby věděla, že jsem si to s ní už v myšlenkách rozdával, a nezmizel ani ve chvíli, kdy se zastavila u Holdena s Eastonem. „Vítejte v Olives, pánové. Co si dáte k pití?“

„Už jsem si myslel, že se budeme muset obsloužit sami,“ odpověděl jsem.

Navzdory mé sarkastické poznámce se zasmála.

Lehce a vesele.

A taky svůdně.

Než řekla cokoli dalšího, upřeně se na mě zadívala. V tom pohledu bylo něco, co mě úplně ovládlo. Možná to bylo tím, jak upřeně se na mě zadívala. Nebo tím, jak se jí smích odrážel v očích. Nebo to možná bylo její sebevědomí, které jsem u žen vždy považoval za velmi přitažlivé.

Během toho krátkého ticha jsme si vyměnili dlouhý, pulzující pohled, který se vznášel ve vzduchu mezi námi, až nakonec řekla: „Zdržela jsem se u stolu s osmi lidmi.“ Přešlápla, jako by i na ni ten okamžik silně zapůsobil. „Omlouvám se, že jste museli tak dlouho čekat.“

„Myslím, že byste nám to měla vynahradit.“ Podíval jsem se na své nejlepší kamarády a věděl jsem přesně, co si dají, aniž bych se jich musel ptát. „Vodku s ledem pro nás pro všechny – ale co kdybyste nám rovnou donesla dvojitou? Za to čekání. Já bych si dal ještě Colu. V lahvi nebo v plechovce – pokud máte obojí, přineste mi raději lahev.“

„Nechcete sklenici s ledem?“ zeptala se.

„Chci slyšet, jak to zašumí, až ji otevřu. Nestojím o zvětralou nechutnou břečku. Mám rád, když je limonáda sladká a perlivá.“

Otočila hlavu. „Co jste to říkal?“

Netušil jsem, jestli mě opravdu neslyšela, nebo byla jen překvapená mým požadavkem. „Colu. Jednu bych si dal. V plechovce. V lahvi. Je mi to jedno.“

„Ne, ne. Myslela jsem to, co jste říkal až potom.“

Zamračil jsem se. Kdyby nebyla tak krásná a přitažlivá, asi bych už byl dost otrávený. „Mám rád, když je moje limonáda sladká a perlivá.“

„To je zvláštní. Znám někoho, kdo vždycky říká úplně to samé. To je jedno,“ zavrtěla hlavou, „dáte si ještě něco?“ I když ta otázka patřila nám všem, dívala se pouze na mě.

Nespouštěla ze mě pohled.

Zavrtával se mi do těla.

Cítil jsem ho až v rozkroku.

Opřel jsem se lokty o stůl a sepnul ruce. „Když už jste se zeptala… co takhle vaše číslo?“

Zrudly jí tváře, když se znovu zasmála.

Červená.

Tahle barva se mi na ní opravdu líbila.

Vypadala by skvěle na krajkovém prádle, které bych z ní mohl zuby strhávat.

„Moje číslo,“ zopakovala. „Na to se budete muset víc snažit.“ Než jsem se zmohl na slovo, dodala: „Hned vám přinesu vaše pití.“ A odešla.

Smělá.

Hravá.

Můj pravý opak.

Easton si přiložil ruku na pusu, jako kdyby se chystal zakašlat, ale místo toho se zasmál. „Kámo, to jako vážně?“

„Co?“ Úkosem jsem se na něj podíval a uvědomil jsem si, že oba nosíme vlasy vepředu vyčesané nahoru. „Doufám, že se mi nechystáš dělat kázání. Než ses dal dohromady s Drake, byls mnohem horší než já. Žádná holka si před tebou nemohla být jistá. Ojížděl jsi je v barech na záchodcích, protože jsi nechtěl čekat, až dojdete k tobě domů.“

Od chvíle, kdy se dal Easton dohromady s naší ředitelkou pro vývoj aplikace a technologie v Hooked, což byla aplikace, kterou jsme s Holdenem a Eastonem založili, tvořili s Drake nerozlučnou dvojici.

My s Holdenem jsme ale byli v jiné situaci.

Oba jsme byli zoufale nezadaní.

Lovení, jak jsme pojmenovali shánění holek, se kterými jsme se chtěli vyspat, bylo stále tíživou součástí mého života. Ten únavný postup krok za krokem – od nezávazné konverzace, přes kupování drinků až po stanovení pravidel – to vše bylo nezbytné pro vztah na jednu noc.

„Choval jsem se jako prase, to nepopírám,“ odpověděl Easton. „Co se tebe týče, divím se, že si chceš nadělat do vlastního hnízda. Víš přece, že sem chodíme docela často. Budeš se s ní proto muset vídat častěji než jen jednou za týden a vím moc dobře, jak to nemáš rád.“

Měl pravdu. Vadilo by mi to.

Byl bych ale ochotný udělat výjimku, pokud bych mohl to tělo olízat, kdykoli bych přišel na skleničku.

Do něčeho takového bych šel hned.

Holden pokývl na Eastona. „Přesně jak říkáš.“ Podíval se směrem k sexy krásce, která právě obsluhovala vedlejší stůl. „Jovana tady musí být nová. Nikdy dřív jsem ji tu neviděl.“

„Kdo je Jovana?“

Holden se na mě podíval, protočil oči v sloup a potřásl hlavou. Neustále vypadal, že potřebuje ostříhat – zlatavé vlnité prameny se téměř nehnuly, neboť byly už tak dost rozcuchané větrem. Od chvíle, kdy se stal svobodným otcem Belle, ten chlápek vypadal, jako by se kolem něj právě prohnalo tornádo.

Ne že by na tom nějak záleželo, protože ženy tu jeho neuspořádanost milovaly.

On byl roztomilý a přívětivý, já jsem naopak řval jako lev.

„Ta žena, kterou jsi právě požádal o číslo,“ odpověděl Holden.

Její přítomnost, krásná tvář a bolestivě svůdné tělo mě natolik vyvedly z míry, že jsem se zapomněl podívat na její jmenovku.

Easton si mě prohlížel, jako bych mu ležel pod mikroskopem a za sklem viděl mou zvětšenou tvář. „Ani ses neobtěžoval přečíst si její jméno.“

Neptal se mě – rovnou mě odsoudil.

Taky si mě ale dobíral.

Oba dva si mě dobírali.

„Poslouchejte, vy sráči. Nemohl jsem odtrhnout pohled od jejích rtů.“ Když jsem si vzpomněl na její ústa, vydechl jsem. Znělo to jako vzduch syčící z pneumatiky. „Zažalujte mě, že jsem nedával pozor.“

„Jedno nechápu,“ řekl Easton a chytil mě za rameno, jako by se chtěl ujistit, že ho doopravdy poslouchám. „Vlastníme největší seznamovací aplikaci specializující se na jednorázové vztahy v této zemi. Proč teda hledáš tady, když nemusíš?“

Chápal jsem, kam svou otázkou mířil.

Kdysi dávno, když jsme studovali na Harvardu, jsme si jednou my tři stěžovali, jak je to lovení holek těžký, když nás napadla myšlenka založit Hooked – aplikaci, která by úplně vymazala nutnost lovení. Od chvíle, kdy byl Hooked spuštěn do provozu, stačilo vyplnit psychologický test a po pár kliknutích byl uživatel spárován s někým sexuálně kompatibilním.

Rozmach našeho podnikání a rostoucí popularita nás tří byl bohužel problém, který jsme nepředpokládali.

V Bostnu jsme patřili mezi celebrity.

Teď už nebylo tak jednoduché dát se zkrátka dohromady s nějakou náhodnou ženou.

„Poslední tři ženy, se kterými jsem se dal přes apku dohromady, mě okamžitě poznaly. Jedna po mně chtěla, abychom naše líbání streamovali na zasranej Instagram. Druhá se chtěla se mnou vidět i podruhé, i když jsem z prvního rande vycouval hned poté, co mě požádala o autogram.“ Bouchnul jsem pěstí do stolu. „Můj pitomej autogram, no věřili byste tomu? A ta třetí? Když jsem ji vysvlíkal, řekla mi, že by se mnou chtěla mít dítě a abych si nebral kondom.“

Právě proto jsem se vrátil k této metodě. Doufal jsem, že když potkám holku jen tak venku na divoko, jako tady Jovanu, nebude třeba vědět, kdo sakra jsem.

Třeba po mně nebude chtít streamování líbačky, plození dětí, ani podpis fixou přes prsa.

Nic z toho nehodlám kurva dělat.

„Takže sis ten kondom vzal?“ zeptal se Holden a ušklíbl se.

„Děláš si srandu?“ Zíral jsem na svého kámoše, jako by měl tři hlavy. „Vážně si myslíš, že bych s ní šukal potom, co mi řekla něco takovýho? Ani náhodou.“ Chtěl jsem se natáhnout pro drink, ale ještě nám je nepřinesli, a tak jsem si jen zajel rukou do vlasů. „Hooked fungoval, když nás nikdo neznal. Teď, když už mě v tomto městě poznávají, to nechci riskovat.“ Znovu jsem si prohrábl vlasy, jen abych nějak zaměstnal ruce. „Abyste mě nepochopili špatně. Miluju být úspěšný, a když jsme teď vstoupili na mezinárodní trh, bude to ještě divočejší, ale co se týče hledání holek přes Hooked, stýská se mi po starých dobrých časech.“

„Víš, co mi přijde vtipný?“ Easton se potutelně usmál. „Byl jsi to ty, kdo přišel se sekcí aplikace určenou dlouhodobým vztahům a sňatkům. Chlápek, který nezvládá druhý rande, natož celoživotní závazek. A přesto jsi to byl právě ty. Není to ironie?“

Když jsme přemýšleli, jak naše podnikání rozšířit, přišel jsem s nápadem na novou sekci. Byla vytvořena pro uživatele hledající dlouhodobé vztahy, které by mohly výhledově vyústit i ve sňatek – na rozdíl od známostí na jednu noc. Mohli si tady najít stejně smýšlející uživatele. Jakmile jsme tuto sekci spustili, Holden vymyslel obdobnou pro nezadané rodiče a lidi, kterým by nevadilo chodit s někým, kdo už má děti.

Každý nový uživatel si musel vybrat sekci, ke které se chtěl připojit. Jakmile se jejich priority změnily, mohli se mezi jednotlivými sekcemi přesouvat.

Chtěli jsme mít jako majitelé jistotu, že vyhovíme všem.

Nakonec ale každá sekce přilákala nové uživatele, což rozšířilo členskou základnu a následně zvýšilo příjmy.

„Hele, kluci, já jsem jen vytvořil cestu, která může pomoct lidem ke štěstí,“ řekl jsem. „To ale neznamená, že já sám musím praktikovat to, co jsem vymyslel, nebo že bych tomu měl dokonce věřit. Sňatek pro mě prostě není, ale pro tebe ano,“ ukázal jsem bradou na Eastona a potom i na Holdena, „a pro tebe nejspíš taky.“ Přejel jsem pohledem po místnosti a našel jsem Jovanu u baru. Skládala na podnos naše drinky a zatímco se je chystala k nám odnést, ukazovala mi svůj krásnej zadek. Pevné půlky ve tvaru srdce. Stála předkloněná, jako by si to chtěla rozdat zezadu. Můj pták ztvrdnul ještě víc. „Ať už to dneska s támhle tou dopadne jakkoli…“ odmlčel jsem se, když se otočila a ztvrdlé bradavky se jí rýsovaly pod tílkem, jako kdyby si s nimi právě pohrál můj jazyk. „Do hajzlu, bude to fenomenální.“

„O tom nepochybuju,“ řekl Holden.

S každým krokem jsem zkoumal její tělo, jako bych ji viděl poprvé.

Měl jsem teď lepší výhled a o to víc jsem si byl jistý svou analýzou.

Jovana byla prostě dokonalá.

Co bych dal za to, abych si mohl ty její dlouhé vlasy omotat kolem zápěstí a zaklonit jí hlavu. Přejet jí jazykem po hrdle, ochutnávat její vůni a potom ji otočit a stáhnout šortky.

Zkontrolovat, jestli je dost mokrá a připravená na mýho ptáka.

Nejen dokonalost a úžasná povaha – ta žena měla ještě něco víc, co mi způsobovalo divokou erekci.

Nejraději bych ji ohnul přímo u baru plného štamgastů.

Chtěl jsem slyšet, jak křičí.

Najednou jsem měl pocit, že pokud bych ji měl jen jednou, jako ostatní ženy, nestačilo by mi to.

„Jovana,“ řekl jsem, když přišla k nám a položila podnos na okraj stolu. „Moc hezké jméno.“

„Máma se tak jmenovala za svobodna. Musíte ten kompliment složit jí, ne mně.“ Mrkla a položila před Holdena a Eastona dvojité vodky. Potom vzala poslední skleničku, chvíli ji s úsměvem podržela a podala mi ji.

„Myslel jsem, že se chcete napít,“ řekl jsem.

„A co když jsem to už udělala? Byl byste naštvaný, že máte skleničku ušpiněnou od mé rtěnky?“

Naklonil jsem se ke stolu, abych ji měl blíž.

Neuhnula.

Ani se nepřikrčila.

Jak by asi zareagovala, kdybych jí řekl, že bych měl její růžové lesklé rty raději na špičce svýho ptáka.

Rozhodl jsem se to nezkoušet a raději jsem řekl: „Můžete své rty přitisknout na cokoli mého, včetně mé Coly, kterou jste zapomněla přinést.“

Přimhouřila oči a podívala se stranou, takže jsem si ji mohl prohlédnout z profilu. Viděl jsem, jak jí mozkové závity pracují na plné obrátky. „Nic jsem nezapomněla.“ Spustila ruku k pasu, zašátrala v zástěře a vytáhla Colu, kterou přede mě postavila. „Lahve jsou mnohem lepší než plechovky.“

Otevřel jsem ji a zaslechl šumivý zvuk. „Divím se, že je máte. Ve většině barů mají jen plechovky.“

„Máte pravdu, taky nic jiného nemáme.“

„A kde jste tedy vzala tuto?“

„Dala jsem vám svou, kterou jsem si přinesla z domu a chtěla jsem si ji později vypít.“

Už teď se ke mně lísala, jako bych jí právě dopřál orgasmus.

Velmi zajímavé.

Usmála se. „Jak se jmenuješ?“

„Grayson Tanner.“

Toto jméno bude už za pár hodin křičet. Jen co tady skončí.

Natáhl jsem k ní ruku a přemýšlel jsem, jestli bylo správné říct jí pravdu, protože zalhat by bylo rozhodně méně riskantní.

Když se naklonila, aby se dotkla mé dlaně, neviděl jsem na její tváři nic jiného než obyčejný zájem. Jestli jí to už docházelo, tak to dokázala sakra dobře maskovat. V okamžiku, kdy se naše prsty dotkly, se její výraz změnil.

Prohloubil se.

Najednou její teplá kůže začala sálat.

Když se jí s nádechem zvednul hrudník, už neklesnul. Jako by zadržovala dech.

„Těší mě, Jovano.“

Konečně pustila mou ruku a zhluboka vydechla, než řekla: „Nápodobně.“

Druhou rukou jsem jí přistrčil Colu. „Je tvoje. Jestli se chceš napít, klidně můžeš.“

Povzdechla si a řekla: „Teď už je jen tvoje.“

„A co si loknout vodky?“

„Kdybych nebyla v práci, nenechala bych se pobízet.“

„Tak si vezmi volno a přidej se k nám.“

Tentokrát se jen neslyšně nadechla. Prozradil to pohyb jejího hrudníku. Zeširoka a upřímně se usmála. „Říkáš to, jako by to bylo tak snadné.“

„Copak není?“ Olízl jsem si spodní ret. „Co kdyby se dnešní večer mohl změnit na jeden z nejlepších večerů, jaké jsi kdy zažila, a ty bys to třeba propásla jen proto, žes neodešla z práce dřív?“

Přikývla a já jsem si nebyl jistý, jestli to měl být souhlas, nebo se jen pohybovala do rytmu hudby nesoucí se z repráků u baru. „Graysone… jsi vtipný.“

„A ty jsi úžasná.“ Ukázal jsem na místo mezi mnou a Holdenem, kde teď nestála žádná židle, ale to bych mohl obratem změnit. „Přidej se k nám.“

Zasunula si podnos pod paži a druhou ruku si založila v bok. „Něco ti o sobě prozradím – buď tě to přiměje vzít svou otázku zpět, anebo budeš chtít moje číslo ještě víc. Já si vždycky plním své závazky. Nikdy ničeho nelituju. Pokud se to má stát, budeš tu i na konci mé služby. Pokud tu budeš, možná si s tebou dám drink.“ Pokrčila rameny. „Možná taky ne.“ Ohlídla se přes rameno a pak se na mě opět podívala. „Teď mám ale dalších šest stolů, kde mě potřebují. Ozvěte se, až budete chtít další pití.“

A byla pryč.

„Sakra. Ta se mi líbí,“ řekl Holden. „Taková divoška.“

To rozhodně byla.

A taky sebevědomá. Žena, která se mi nepodbízela, jako ty ostatní, se kterými jsem byl. Přinutila mě, abych o ni usiloval.

Líbilo se mi to.

Chtěl jsem ji o to víc.

„Doufám, že bude stejně divoká i v posteli,“ řekl jsem.

„Potřeboval bys někoho jako je ona, aby tě postavil do latě,“ odpověděl Easton.

„Nikoho nepotřebuju. Otázka je, jestli ji chci. Jasně že jo.“ Zvedl jsem svou skleničku. „Na to, že se dneska pořádně zlijeme.“

Kluci můj přípitek zopakovali. Řekl jsem to stejně jen proto, abych tím přípitkem změnil téma.

Jakmile jsem se poprvé napil, věděl jsem, že to, co jsem jim řekl, nebyla pravda.

Dneska jsem se rozhodně nehodlal opít. Kdybych šel náhodou domů s Jovanou. Potom, co tu před chvílí předvedla, udělám cokoli, jen aby to tak dnes večer dopadlo.

A pokud by to vyšlo, chci si pamatovat každičký detail.

Jak chutnaly ty žhavé rty, když se kvůli mně rozevřely.

Jak zněla, když se udělala.

Právě proto jsem pil pomalu, i když jsem si objednal druhý a třetí drink. Mezi rundami jsem spořádal hranolky a nachos, abych nepil nalačno. Odměnou mi bylo, že kdykoli jsem něco objednával, musela Jovana přijít k našemu stolu.

Byla to záminka, abych s ní zase mohl flirtovat.

Abych znovu uviděl ten dechberoucí úsměv.

Abych viděl, jak se po mých slovech začíná červenat.

Řekl bych, že cítila můj pohled, i když se zdržovala u baru.

Neskrýval jsem ho. Nebylo proč.

Musela by být hloupá, aby jí nedošlo, že o ni stojím.

Když se tedy přiblížila zavíračka a unavení kamarádi vyrazili domů, zahlédl jsem Jovanu, jak jde na chodbu k záchodům, a věděl jsem, že je ta pravá chvíle, abych se vyjádřil.

Nechtěl jsem, aby si myslela, že ji sleduju.

Nebyl jsem tak zoufalej.

Chtěl jsem s ní být jen pár minut o samotě, než se vrátí ke stolům, abych se ujistil, že ji mám zaháčkovanou.

Chvíli jsem počkal, abych jí dal dostatek času, a potom jsem vyrazil do chodby s dokonalým načasováním, abychom se potkali, když vycházela z dámských toalet a já jsem mířil na pánské.

„Ráda bych si myslela, že je to jen shoda náhod, ale něco mi říká, že to tak není.“ Zastavila se a zatarasila mi cestu.

Její tělo mi bránilo projít, ale ve tváři se jí zračilo něco docela jiného.

Její výraz byl záhadný.

Oči byly svůdné.

Rty se nepatrně usmívaly.

Nikdy jsem nepoznal ženu, která by to uměla tak dokonale rozehrát.

„Všichni někdy musí na záchod, Jovano. I já.“

„Hmmmm.“ Založila si ruce pod hrudníkem, takže její poprsí vypadalo větší, než jaké ve skutečnosti bylo. „Mohl jsi jít na záchod kdykoli během celého večera, ale čirou náhodou vyrazíš přesně ve stejnou dobu jako já.“ Kousla se do rtu. „Vypadá to docela podezřele, pane Tannere.“

Z jejích nádherných úst to znělo neskutečně sexy.

Nemohla ale tušit, že já jsem přeborník v předkládání argumentů.

Nikdo mě nedokázal porazit … pokud jsem je tedy nenechal.

I když byla Jovana velmi temperamentní, nehodlal jsem v jejím případě udělat výjimku.

Zastrčil jsem ruce do kapes, abych nebyl v pokušení se jí dotknout. „Většina lidí si zajde na záchod před tím, než vyrazí domů. Jde se pak lehčeji.“

„Tys ale ještě nezaplatil.“

„Protože jsi mi nedonesla účet.“

Spustila ruce, začala si pohrávat s konečky vlasů a navíjela si pramínky na prsty. „Tak počkej, abych v tom měla jasno. Nejen že jsi mě sem pronásledoval, chceš dokonce i odejít bez placení?“

Hned tak něco ji nevyvedlo z míry, o tom nebylo pochyb, ale byla ještě drzejší, než jsem si myslel.

„Vůbec jsi to nepochopila, Jovano.“

„Ne?“

Zavrtěl jsem hlavou. „Ne.“

„Dobrá…“ Usmála se. „Budeme se muset shodnout, že se neshodneme.“ Udělala krok vpřed, aby se kolem mě protáhla, a i když se naše ramena jen téměř neznatelně dotknula, něco to ve mně vyvolalo. Moje srdce začalo tlouct o poznání rychleji. Udělala ještě pár kroků, otočila se a řekla: „Mimochodem, už mi končí služba.“

„Znamená to, že souhlasíš s mým pozváním na drink?“

„Platíš?“

Stáli jsme teď čelem k sobě a já jsem se přisunul blíž.

Potřeboval jsem být blíž.

Potřeboval jsem cítit její vůni.

Jakmile jsem se přiblížil, byl jsem překvapený, jak moc se mi její vůně líbila.

Na někoho, kdo dokázal být ostrý jako chilli paprička, měla až překvapivě jemnou vůni.

Levandule a vanilka.

Nejraději bych jí přejel nosem po krku a zhluboka ji nasál.

„Počkej. Abych v tom měl jasno.“ Použil jsem její vlastní slova, poškrábal se ve vousech a pohledem sklouznul na její tělo. „Obviňuješ mě tady, že tě pronásleduju a hodlám utéct bez placení. A přesto máš tu drzost, že po mně chceš, abych tě pozval na panáka?“

Našpulila rty jako kačena. „Tak nějak.“

„Co kdybych měl lepší nápad…“

Ze záchodů vyšla nějaká žena, a tak se Jovana přitiskla ke zdi, aby jí uvolnila cestu. Následoval jsem ji a opřel jsem se ramenem jen kousek vedle ní.

Měli jsme tak víc soukromí a taky jsme byli blíž u sebe.

Bod pro mě.

„Tak mi to prozraď, Graysone.“ Když vyslovila mé jméno, jako by jí docházel dech.

„Nejdřív mi řekni, kde bydlíš.“

Překvapeně vydechla. „Jdeš na to dost zhurta.“

Můj pták zoufale toužil se do ní zabořit.

Neměl jsem dost trpělivosti na ty zbytečné okecávačky.

„Bydlím dva bloky odsud,“ oznámil jsem. „Bydlíš blíž nebo dál?“

Zastrčila si pramen vlasů za ucho. Zahlédl jsem světle růžově nalakované nehty a zlaté prstýnky na dvou prstech. „Ke mně je to patnáct minut vlakem a pak ještě pět bloků z vlakového nádraží.“

„To není dobrý.“

Pátravě se na mě podívala. „Jsem zmatená.“

„Nebuď, Jovano. Je to jednoduchý. Proč bychom si měli dávat panáka tady, když mám doma spoustu pití? Byl bych ochotnej jít i k tobě, ale bydlíš strašně daleko. Patnáct minut a pak ještě pěšky… ne, to je moc.“ Vytáhl jsem obočí, když se mi hlavou začala honit myšlenka. „Tedy pokud se mi nechystáš říct, že máš po práci jiný plány…“

„A pokud ano?“

Nejraději bych se hned usmál, ale ovládl jsem se. „Nevěřil bych ti.“

I když se podívala na hodinky, byl jsem si jistý, že věděla, kolik je. Před chvílí říkala, že jí končí služba, takže musela mít alespoň obecnou představu o čase. Spíš už nedokázala snášet můj upřený pohled. „Měla jsem v plánu jít domů.“ Podívala se na mě a nadechla se. „Však víš, najíst se. Dodělat to, co jsem nestihla, protože jsem musela být v práci.“

„Jen blok odsud je na rohu skvělá pizzerie. Něco ti tam vezmu.“

„Proč myslíš, že mám ráda pizzu?“

Začínala pro mě představovat solidní výzvu.

Většinu žen, se kterými jsem byl, jsem nemusel tak dlouho přemlouvat.

„Něco bys o mně měla vědět, Jovano. Nedělám kompromisy. Nikdy.“

„Jsi ale ochotný se někde zastavit a sehnat mi něco k jídlu.“ Jakmile to řekla, odmítl jsem to komentovat. „Zajímavé.“ Přenesla veškerou váhu na své rameno, a když si tentokrát založila paže, zakryla si hrudník. „Co bychom jako u tebe dělali?“ Koutky se jí ani nepohnuly, ale očima se smála.

Ruce už jsem neměl zastrčené v kapsách, a tak jsem se natáhl, zachytil jsem pár vlasů, které ji lechtaly v koutku úst a odsunul jsem je stranou. Zároveň jsem se dotknul její tváře.

Ten dotek, ten letmý kontakt s její kůží mě šokoval hned ze dvou důvodů.

Zaprvé proto, že se naklonila k mé ruce, jako kdyby chtěla, abych ji tam nechal.

A zadruhé to bylo zjištění, jaká byla její kůže na dotyk. Ne že bych čekal, že po mně hned chňapne. Zároveň jsem ale také neočekával, že mě přivítá s jemností a teplem v takové míře, že jsem se teď toužil dotýkat se jí ještě víc.

Sakra, potřebuju se jí dotýkat víc.

Neviděl jsem žádný důvod, proč bych to měl před ní skrývat.

„Jakmile projdeš mými dveřmi, zvednu tě do náruče, posadím tě na ostrůvek ve své kuchyni a sundám z tebe to tílko.“ Spustil jsem ruku k jejímu rameni a vzal jsem mezi prsty bavlněné ramínko. „Jakmile bude na podlaze, svlíknu ti podprsenku a potom ti stáhnu šortky přes tvoje krásný nohy.“ Odklonil jsem se, abych na ni lépe viděl. „Takže tam budeš jenom v kalhotkách… tedy pokud nejsi naostro.“

„Nejsem.“

Slovo, které mě nemělo odstrčit.

Právě naopak.

Pobízelo mě.

„Když tam budeš sedět, neuvidím tvůj zadek, který tady celej večer obdivuju a toužím se ho dotknout. Takže až ti roztáhnu nohy a olížu tě, zase tě vezmu do náruče a zatímco tě ponesu do své ložnice, budu ho celou dobu cítit v rukách.“

Její tělo sálalo.

Viděl jsem to.

Dokonce jsem to i cítil.

„Proč?“ Olízla si spodní ret, odmlčela se a pak po něm znovu přejela jazykem. „Proč mě chceš?“

„Od chvíle, kdy jsem tě zahlídl na protější straně baru, dřív než jsi k nám vůbec přišla, jsem pořád musel přemýšlet, jak bys asi chutnala. A jakmile jsi otevřela pusu, myslel jsem jen na to, že bych chtěl jazykem zajet mezi tvoje rty.“

„Žádný rande. Žádná nezávazná konverzace. Dokonce ani žádný víno.“ Spustila ruce k tělu. „Jen moje tělo.“

„Dám ti víno, jestli budeš chtít.“

„Není tohle další kompromis?“ Usmála se.

Nechtěl jsem odbíhat od tématu. „Aby bylo jasno, nechodím kolem horké kaše, Jovano. Vrhnu se přímo do ní.“

„Máš štěstí, že se mi to na tobě líbí.“

Stále ještě nebyla přesvědčená. Bylo to jasné z jejího výrazu.

Zvedl jsem ruku k její tváři a přistoupil jsem o krok blíž, takže jsme teď stáli těsně u sebe. Zvedl jsem k sobě její tvář a její vůně teď byla ještě silnější. „Chci tě políbit.“

„Žádáš o svolení?“

„Varuju tě.“

„Kvůli polibku?“ Zadívala se mi na rty a pak ke mně zvedla svůj pohled.

Přejel jsem prstem přes koutek její pusy. „Kdybych tě chtěl jen políbit, nevaroval bych tě. Jednoduše bych se naklonil a vzal si tě.“ Naše rty se téměř dotýkaly. „Tohle není jediné místo, které bych rád políbil, Jovano.“

„Pane, jste velice nemravný.“

„A ty mě kvůli tomu budeš milovat.“

„Možná už se stalo.“

Bude milovat ještě něco dalšího, moje umění líbat – nahoře i dole.

A tak jsem jí to předvedl. Přitisknul jsem své rty na její a přidržel si u sebe její tvář. Jak můj jazyk proklouznul dovnitř, nasál jsem vůni, kterou jsem si doteď pouze představoval. Z dechu jí nebyla cítit levandule. Místo toho měla na jazyku sladkou chuť, jako kdyby cumlala třešňový bonbon.

Úplně se mi na ni sbíhaly sliny.

Chtěl jsem víc.

Tak moc, že jsem se od ní musel odtáhnout a zhluboka jsem oddechoval, zatímco jsem ji stále držel a zíral na tvář, která díky mně zčervenala.

„Řekni ano.“

Vydechla. „Na co?“

„Na všechno.“

Usmála se a nad spodním rtem jí vykoukla špička jazyka. „Tys ale ještě nezaplatil účet.“

Sáhl jsem do kapsy, vytáhl peněženku, rychle jsem v ní zalovil a vytáhl svou černou Amex kartu. „Podepiš účtenku mým jménem a vezmi si dvě stě dolarů jako dýško.“ Ukázal jsem ke dveřím. „Budu venku. Čekat.“

„Dvě stě?“ Zasmála se. „To je podle tebe má cena?“

Sklouznul jsem jí dlaní po zádech, přitiskl ji k sobě a věděl jsem, že cítila mou erekci. „Taky ti koupím pizzu a dostaneš víno.“

„Ještě jsme spolu ani nic neměli a už se mi podařilo tě změnit.“ Zamrkala. „Co kdybych ti řekla, že už nemám ani hlad, ani žízeň?“

Zase ta ústa.

Ta, na kterých jsem už začínal být závislý.

Spustil jsem ruku ještě níž, až přistála na jejím zadku – ta pevnost, ten tvar, ten pocit. Do hajzlu, s touto ženou si to dneska večer rozhodně užiju. „Pospěš,“ zavrčel jsem, pevně ji stisknul a kývnul směrem k baru. „Běž.“

Letmo mě políbila a zmizela k baru, kde jsem předpokládal, že uzavře můj účet a zaplatí ho mou kartou. Vyšel jsem hlavním vchodem a ustoupil kousek stranou, kde jsem se opřel zády o cihlovou zeď budovy. Vytáhl jsem telefon, abych si zkontroloval upozornění, která mi v mezičase přišla.

Easton: Kdo komu dluží ráno donuty?

Holden: Grayson se ještě neozval, takže předpokládám, že jsi vyhrál, vole.

Easton: Říkal jsem ti, že z toho baru bez Jovany neodejde.

Holden. Jasně, jasně. Bude stačit tucet nebo chce tvá nenažraná prdel víc?

Easton: Víc. Vždycky víc.

Holden: Možná přijdu později. Mám v 9 třídní schůzky, ale pak dorazím.

Easton: To vypadá, že by sis je měl raději objednat předem. Nechceme, aby je vyprodali dřív, než se tam dostaneš.

Já: Proč se tady o mně bavíte, jako bych nebyl členem této skupiny?

Holden: Odpověděl. Takže???

Já: Nemůžu uvěřit, že si na mě sázíte.

Já: Holdene, copak ti pořád nedochází, že když něco chci, tak to taky vždycky dostanu? Jen kvůli tomu, že sis vsadil proti mně, si myslím, že bys měl donést donuty pro všechny zaměstnance.

Easton: Jasně, to je můj kluk. Jen mu to nandej.

Holden: Nejspíš si to zasloužím.

Easton: To si piš.

Já: Uvidíme se ráno, pánové…

„Tvoje karta,“ ozvala se Jovana a přinutila mě vzhlédnout od displeje mého telefonu. „A účtenka.“ Položila mi obojí na dlaň a já to zastrčil do kapsy spolu s telefonem, a potom jsem ji objal kolem ramen.

„Ráda bych něco věděla,“ řekla, když jsme se vydali směrem k budově, kde jsem bydlel.

Doufal jsem, že to není začátek nějaké nezávazné konverzace, neboť se zmiňovala, že jsem to tak nějak vynechal.

Nesnášel jsem rozhovory, které nikam nevedly.

Nehledě na to, že jsme podle mého názoru vůbec s Jovanou nepotřebovali mluvit.

Chrčení, vzdychání, oddechování – nic víc jsem dnes večer nepotřeboval.

„Dobrá…“

„Spal jsi někdy s někým z baru?“

Takovou otázku jsem hravě zvládnul.

„Nikdy. Proč?“

„Jedna z číšnic nás spolu viděla v chodbě u záchodů a zmínila se, že do baru chodíš s kamarády pravidelně. Když to ale říkala, tak nějak divně se u toho zatvářila. Možná v tom vidím něco víc. Možná ne. Jen jsem považovala za důležité se zeptat a ujistit se, že nepolezu někomu do zelí.“

Rozesmál jsem se.

Hodně.

„Do zelí?“ zopakoval jsem.

Spousta číšnic po mně v tom baru pokukovala. Žádná mě ale nepřitahovala natolik, abych si ji odvedl domů.

A žádná z nich se nemohla Jovaně vyrovnat.

„Jo, jako jestli někdo nebude žárlit, když náhodou zjistí, že jsme se spolu vyspali.“

Přitáhl jsem si ji blíž k sobě, nos jsem přitiskl k jejím vlasům a nasál jejich levandulovou vůni. „Tak zaprvé, nikdy nikomu nevykládám o tom, s kým jsem spal, takže ode mě se to rozhodně nikdo nedozví.“ Jedinou výjimkou z tohoto pravidla byli mí kluci, kterým jsem říkal všechno. U nich to ale bylo jako v trezoru. Co se dozvěděli, to si nechali pro sebe. „A zadruhé, nikdy jsem se žádné zaměstnankyně v tom baru ani nedotknul.“

Podívala se na mě a lišácky se usmála. „Kromě mě.“

„Kromě tebe.“ Zajímalo by mě, jak moc dopodrobna to s tou servírkou rozebíraly. Nevěděl jsem, jestli někdo ze zaměstnanců v tom baru tušil, kdo my tři jsme, rozhodně jsem ale nestál o to, aby se dnešní večer změnil v živé vysílání na Instagramu. „Nic víc ti neříkala?“

„Ne… proč?“

„Jen tak.“ Z jejího výrazu jsem poznal, že mi nic netají, a když jsem se zase podíval před sebe, ukázal jsem na výškovou budovu na druhé straně ulice. „Tam bydlím.“

„Takže sis nedělal srandu, opravdu bydlíš tak blízko.“

„A velmi brzo zjistíš, proč jsem nechtěl čekat těch patnáct minut, než tě budu moct mít.“

Už to bylo sakra blízko.

Protože jakmile jsme nastoupili do výtahu v mé budově, který nás měl odvézt k mému střešnímu bytu, opřel jsem ji o stěnu a zmocnil se jejích rtů.

Natáhl jsem paže nad její hlavu a vytvořil jsem kolem ní jakousi klec.

Klec, ve které jsem si ji chtěl uchovat.

Ze které by ale zároveň mohla odejít, kdyby chtěla.

Evidentně na něco takového ale ani nepomyslela, protože sténala do mých rtů, rukama mi přejížděla po hrudníku, prozkoumávala mé vyrýsované prsní svaly i břišáky a cítila přes košili proužek chlupů vedoucích k mýmu ptákovi.

Ochutnával jsem její výdechy, dychtivě je hltal a cítil jsem, jak jí horko stoupá tělem. Výtahem se rozezněl zvuk zvonku a oznámil nám, že jsme dojeli do požadovaného patra. Rychle jsem ji dovedl do svého bytu.

Okamžitě jsem ji zvedl a posadil na kuchyňský ostrůvek. Roztáhl jsem jí nohy a stoupl si mezi ně.

Jakmile dosedla, začala se kolem sebe rozhlížet a zašeptala: „To je úžasná kuchyň. Dala bych cokoli, abych tu mohla vařit.“ Když se pohledem vrátila ke mně, v očích se jí zračil hlad a touha. „Co kdybych nám ráno nachystala skvělou snídani?“

Otřel jsem se o její krk a zaúpěl. „Co kdybychom se soustředili na tady a teď?“

Zasmála se, a když jsem se na ni opět podíval, v očích se jí zračil hlad a touha. „Koukám, že držíš slovo.“

„A to jsem ještě ani pořádně nezačal.“

Chytil jsem její tílko za spodní lem a přetáhl jí ho přes hlavu. Nechal jsem ho spadnout na zem a obdivoval její podprsenku.

Červenou.

Saténovou.

Byl to stejný odstín červené, do kterého se zbarvily její tváře, když jsem ji v baru políbil.

Sám bych lepší barvu nevybral. Dokonale s ní ladila.

Rozepnul jsem ji a brzy ležela spolu s tílkem na podlaze, zatímco jsem se zabýval jejími šortkami. Rozepnul jsem knoflík i zip a setřepal jsem těžkou látku dolů přes její stehna.

Kalhotky měly stejnou barvu jako podprsenka.

Okamžitě se mi postavil.

Její tělo bylo ještě hezčí, než jak jsem si ho představoval. Byla opálená. Pevná. Měla malá prsa tak akorát do dlaně se světle růžovými bradavkami, které žadonily o můj jazyk. Její pas byl štíhlý a boky přecházely do toho neskutečného zadku.

Chtěl jsem líbat ty křivky.

Lízat tu kůži.

Chtěl jsem se ztratit v tom těle.

„Bože, Jovano, jsi dokonalá. Roztáhni nohy,“ přikázal jsem.

Nespouštěla ze mě oči od chvíle, kdy jsem z ní stáhnul první kus oblečení.

„Mám je roztažené…“

„Víc.“

Posunula se a já jsem o krok ustoupil, abych si vychutnal ten pohled.

Holá.

Pevná.

Kundička, která nejen toužila po mém jazyku, ale která si ho i zasloužila.

„Jsi božská.“

Jako kdyby mi viděla do hlavy a dokázala číst moje myšlenky, pokrčila kolena, zapřela se prsty na nohách o okraj linky a poskytla mi ještě lepší úhel pohledu.

„Grysone, tohle všechno je teď tvoje.“

Chtěl jsem to.

Chtěl jsem cítit její vlhkost na své tváři.

Chtěl jsem, aby se její klitoris třel o mé rty.

Už jsem nedokázal čekat ani vteřinu.

Popadl jsem ji za vnitřní stranu stehen a zabořil jsem hlavu mezi její nohy. Než jsem jí dopřál svůj jazyk, přitiskl jsem nos na její klitoris, zavřel jsem oči a nasál její vůni.

I tady dole voněla po levanduli.

Bylo v tom ale ještě něco jiného.

Sladkost.

To snad není možný, voněla vanilkou.

Tahle žena nejen že vypadala jako zhmotněný sen – ona tak i voněla.

Jakmile jsem ji začal lízat, zjistil jsem, že tak i chutnala.

„Graysone!“ Zajela mi prsty do vlasů a zatáhla za prameny. „Ach! Ano!“

Původně jsem ji chtěl jen párkrát olíznout.

Byl to jen předkrm, způsob, jak ukojit svou potřebu a touhu zjistit, jak voní. Chtěl jsem se jen ujistit, že je dostatečně mokrá a připravená na mě.

Když jsem ale teď začal, nemohl jsem se toho nabažit.

Chtěl jsem ji slyšet křičet.

A tak jsem lízal, dokud se to nestalo.

Klitoris jí ztvrdnul, vlhkost zhoustla a já jsem přejížděl jazykem, jak nejrychleji jsem mohl po tom citlivém bodu. Za odměnu jsem uslyšel to, co jsem chtěl slyšet. Bylo to tak sexy a vzrušující, jak jsem předpokládal.

„Graysone, proboha!“

Myslel jsem si, že její vůně je dokonalá.

A její tělo.

Sledovat ale Jovanu při orgasmu bylo něco, co se ani nedá popsat.

Byl to pohled mnohem krásnější než jakákoli slova.

Když se její tělo zmítalo v orgasmu, břicho se jí třáslo, nohama tiskla můj obličej a nehty mi zaryla do temene hlavy.

„Anooo!“ Ztěžka se nadechla. „Do hajzlu.“

Nepřestával jsem.

Ani jsem nezpomalil.

Lízal jsem ji, dokud jsem si nebyl jistý, že ustala i ta poslední vlna, a potom jsem ji vzal do náruče a odnesl do ložnice.

„Co jsi zač?“ Její tělo bylo bezvládné a vláčné, když jsem ji k sobě tisknul. „Nějakej jednorožec?“

Nebyl jsem dokonalý, měl jsem spoustu chyb.

Než přijde ráno, Jovana to zjistí.

„Jsem jenom chlápek, který rád rozdává potěšení.“

„Můžu ti něco říct?“ Rty měla u mého ucha a na kůži jsem cítil její teplý dech.

„Ano.

„Právě jsi našel tu pravou.“

Vytáhl jsem obočí. „Jak to myslíš?“

„Protože tohle máme společné.“ Odmlčela se. „Jsem žena, která ráda někoho potěší.“

Tu pravou.

Není to ironie?

Posadil jsem ji na kraj postele a uvolnil jsem si ruce, abych si mohl sundat košili. Rozepnul jsem pár knoflíků, potom jsem si ji přetáhl přes hlavu a sundal si džíny. Cestou k nočnímu stolku pro kondom jsem shodil boxerky a zastavil jsem se přímo před ní.

„Graysone… páni.“ Pomalu klouzala pohledem dolů po mém těle. „Věděla jsem, že seš namakanej, cítila jsem tvý svaly přes oblečení, ale tohle jsem nečekala.“

Zasmál jsem se.

„A rozhodně mě nenapadlo, že dnes v noci dostanu něco tak velkýho.“

Párkrát jsem si přejel rukou po ptákovi, zatímco si ho stále prohlížela. „Chceš ho?“

Konečně zvedla pohled a podívala se na mě. „Ano.“

„Ukaž mi jak moc.“

Zuby jsem odtrhl roh obalu a ona mezi tím vzala kořen mýho ptáka do dlaně a rty sevřela kolem špičky.

„Do prdeleeee,“ zaúpěl jsem.

Sála skvěle.

Drsněji a rychleji, než jsem čekal.

Opravdu jí dělalo radost dopřát mi potěšení, rozhodně v tom nelhala.

Pokud by v tom ale pokračovala, brzo bych se jí udělal do pusy, a i když to byla zatraceně lákavá představa, na dnešní noc jsem měl v plánu něco jiného.

Nechal jsem ji ještě párkrát zapumpovat a sledoval jsem, jak se jí propadají tváře, když mě sála stále hlouběji a její jazyk kroužil kolem špičky mého penisu a přejížděl po jeho stranách. Rukama zpracovávala ty části mé klády, kam se její pusa nedostala, dokud jsem se sám neodtáhl. Nasadil jsem gumu na špičku a stáhl ji dolů. Ujistil jsem se, že mám kondom správně nasazený, a pak jsem si její nohy přehodil přes ramena, nadzvedl jí zadek z matrace a nasměroval svýho ptáka k její štěrbince.

„Začnu pomalu.“

Myslel jsem si, že to potřebovala slyšet, protože i kdyby byla dostatečně zkušená, nebyla na mě ještě úplně připravená.

Žádná žena nebyla.

Položila si ruku na klitoris a začala se dráždit, zatím co jsem do ní pronikal. „Aaaaach.“

Nespěchal jsem. Zasouval jsem ho do ní postupně, poslouchal jsem, jak reaguje, a sledoval její neskutečně krásnou tvář, abych se ujistil, že jí nepůsobím bolest.

Nic takového jsem ale neviděl.

Místo toho jsem viděl potřebu.

Chtíč.

Touhu.

To samé jsem cítil, když jsem se kousek po kousku sunul dovnitř a zmocňovala se mě její vlhká a pevná štěrbina. „Do háje,“ zaúpěl jsem a na chvíli jsem se přestal hýbat, protože jsem v ní už byl celý. „To je sakra dobrý.“

Párkrát jsem krátce zapumpoval a pak jsem spustil její nohy, přesunul se nad ni, rukama se opřel po stranách její hlavy a odtáhl jsem boky, abych mohl vší silou přirazit.

Jovana se nadzvedla na loktech, přisála se na mé rty a líbala mě, zatímco jsem zvyšoval tempo.

„Nepřestávej.“ Objala mě kolem krku a pak mi zaryla nehty do ramen. „Rychleji. Prosím.“

Nehodlal jsem přestat.

Zvedl jsem ji do vzduchu, ona mě nohama objala kolem pasu a já jsem ji přenesl k nejbližší stěně, kde jsem mohl dokončit, co jsem začal.

Záda měla přitisknutá k tvrdé omítce a rukama se mě držela. A zatímco já jsem se znovu začal rychlým tempem ubírat k jedinému cíli, na který jsem myslel, z jejích rtů vycházel jeden vzdech za druhým.

„Graysone!“

Mým cílem bylo slyšet ji křičet ještě hlasitěji než před chvílí v kuchyni.

Už jsem se blížil vrcholu.

„Líbí se ti to…“

Hlavou narážela do zdi, když jsem zajížděl stále hlouběji do její pevné kundičky. „Ano. Ještě.“

A tak jsem jí to dopřál – tvrdé, neustávající a umrtvující přírazy.

Když jsem sledoval, jak roste její vzrušení, a cítil jsem, jak mě pevně obepíná, mého těla se také začaly zmocňovat různé pocity. Bylo to jako varovné zvonění, a proto jsem raději řekl: „Už se udělej.“

„Už jsem.“ Jakmile vyslovila poslední slovo, zaslechl jsem její první výkřik a její tělo se začalo prudce stahovat na mém ptákovi. Zároveň jsem cítil, jak teče. „Aaaach! Anoooo!“ Zhluboka se nadechla a dodala: „Graysone!“

„Kurva!“ zařval jsem. Koule se mi stáhly a s každým sevřením penisu jsem cítil, jak plním kondom. „Ano!“

Dýchali jsme jeden přes druhého.

Naše těla se společně pohybovala.

Ramena do sebe narážela.

Jakmile se vše uklidnilo, posadil jsem ji na matraci a odešel jsem do koupelny zbavit se kondomu. Když jsem se vrátil do ložnice, ležela pod peřinou a hlavu měla podloženou několika polštáři.

Vypadala stále skvěle, ale až příliš zabydleně.

Než jsem si lehl vedle ní, vytáhl jsem z kapsy kalhot mobil a vzal jsem si ho do postele, abych si nastavil na ráno budík.

„Teda, to je pěkně brzo.“

Podíval jsem se na ni, protože jsem si neuvědomil, že mi přes rameno kouká na displej. „Mám schůzku, kam nemůžu přijít pozdě.“

„Ani nevím, čím se živíš. Zjevně něčím, co dobře vynáší, protože tenhle byt je dost dobrej.“ Odmlčela se, usmála a předpokládala, že odpovím. Když jsem nic neřekl, pokračovala: „Znamená to žádná snídaně? Znám jeden krásnej malej podnik. Je to jen pár bloků odsud.“

Tady to začalo tak trochu dřít.

Pokud si s ní dám nějaké jídlo, bude chtít další.

A pak další.

A pak se do toho začnou motat city.

O to jsem nestál.

Zároveň jsem si ale nedokázal představit, že už nikdy neochutnám její tělo a nikdy nebudu sledovat její krásnou tvář při orgasmu.

Ta myšlenka i ta touha mě docela zaskočila.

I přesto jsem se usmál a odpověděl jsem tak, jak mi to bylo nejvíc příjemné: „Ne. Žádná snídaně.“

Nebyla to pravda. Jakmile Holden dorazí do práce, nacpu se donutama.

„A co teda večeře?“

Nehodlala to vzdát.

Nedalo se nic dělat, čekala mě ta nepříjemná část večera.

Položil jsem telefon na noční stolek a lehl jsem si do postele. „Já ani nevečeřím.“

„Chceš mi říct, že nikdy nejíš?“

„Ale jo, jím.“ Přejel jsem jí hřbetem ruky po bradě. „Však jsem si právě pochutnal na tobě, ne?“

Tváře jí zčervenaly, ale nepřestávala se usmívat. „To jsem nemyslela.“

„Vím, co jsi myslela, Jovano.“ Zkoumal jsem její výraz, abych zjistil, jak moc opatrně musím našlapovat. Došel jsem k závěru, že by ocenila spíš upřímnost než trapnou lež. „Něco ti o sobě musím říct.“ Založil jsem si ruce za hlavu. „Pracuju. Cestuju. Žiju si svůj život podle sebe. Ale nikdy nerandím.“

Pátravě se na mě zadívala. „Tomu nerozumím.“

„Tohle,“ mávl jsem rukou ve vzduchu, „skončí zítra ráno. Jedna noc, toť vše, nic víc.“

Zmatení okamžitě zmizelo.

Teď byla spíš v šoku.

To se mi potvrdilo, když zavrtěla hlavou. „To myslíš vážně?“

„Nechci ti nic nalhávat.“

„Proč?“ Posadila se a v očích se jí zračil vztek a znechucení. „Protože jsem s tebou spala? Protože jsem tě nepřiměla vzít mě nejdřív někam na večeři…“

„Zadrž. Není to vůbec tvoje chyba. To je čistě jen o mně.“

Jednoduše jsem ženám nedůvěřoval.

Měl jsem to tak od doby, kdy mi bylo deset.

Kvůli tomu, co mi udělala jediná žena v mém životě, která pro mě v tom věku byla nesmírně důležitá.

Měl jsem pro ni být její všechno, a přitom jsem pro ni neznamenal vůbec nic.

Naprosto mě zničila.

Právě proto mi stačilo pár hodin, maximálně jedna noc.

„Jovano, jsi dokonalá. Nechci, aby sis to brala osobně.“

„Právě jsi mi to udělal pusou v kuchyni na lince, potom jsi mě ošukal a teď mi říkáš, abych si to nebrala osobně?“ Zvedla se z polštářů a přitáhla si nohy k tělu. Viděl jsem velkou změnu, která se odehrála během té krátké chvíle. Úplně přepnula. „Možná…“ zmlkla, upřeně se na mě dívala a mně bylo z jejího pohledu jasné, že usilovně přemýšlí. „Možná jsi to tak dřív dělával, nikdy jsi nebyl ochotný dělat kompromisy, a tak pro tebe vždycky bylo jednoduché na vše zapomenout a jít dál. Já jsem ale jiná.“ Položila svou ruku na mou. „Nejsem stejná jako ty ostatní. A něco mi říká, že to moc dobře víš.“ Cítil jsem její teplo, dokud nepřesunula prsty na můj hrudník a nedotkla se mě. Byl to jen letmý dotek, jako šepot ve větru, kterého bych si býval ani nevšimnul, kdybych nedával pozor. „Cítíš to. Já vím, že ano.“

Tolik žen se mě snažilo napravit.

Změnit mě na někoho, kým jsem nebyl.

Žádné se to nepovedlo.

Ani této by se to nepovedlo.

„To nic nemění na tom, čeho jsem schopný – nebo v tomto případě, čeho schopný nejsem.“ Chtěla nějaké zítra a já jsem jí mohl dopřát pouze to, co bylo teď. „Jsem, jaký jsem.“

„Kdo teda jsi?“

Povzdechl jsem a zvědavě jsem vyčkával, jestli mi tento varovný zvuk vyslouží facku, nebo jestli se mě pokusí udolat spíš svou výřečností. „Muž, který nevěří na závazky. Na sňatek. Na podobný blbosti.“

„Spíš bych řekla, že seš pěknej hajzl.“

„Ale užili jsme si to.“ Budu raději, když mě bude nenávidět, než aby brečela. Nechtěl jsem vidět její slzy. „Není důvod, aby ta zábava musela skončit. Ještě mám…“ podíval jsem se na telefon a dotkl jsem se displeje, abych zkontroloval čas, „… šest hodin, než budu muset vstávat do práce.“

Nejraději ze všeho bych si ji ještě jednou vychutnal.

Ponořil se do její krásy a ještě jednou ji ochutnal.

Měla v sobě něco neskutečně návykového.

Zasmála se. „Jasně, prvotřídní zasranej hajzl. Jsi blázen, jestli si myslíš, že se po tom, cos mi právě řekl, k tobě byť jenom přiblížím.“

„Skvěle jsme se bavili – tedy alespoň jsem si to myslel. Nevzpomínám si, že bych ti slíbil něco jinýho než zábavu a orgasmus. Obojí jsem ti dopřál. Mrzí mě, pokud jsi měla pocit, že by z toho mohlo být něco víc.“

Zavrtěla hlavou a zírala na mě, jako by mě ani nepoznávala. Potom se zvedla z postele a zmizela v chodbě. Ani ne za minutu se vrátila oblečená. Zastavila se mezi dveřmi, zvedla ruku a ukázala mi vztyčený prostředníček. „Tak zas někdy, Graysone.“

„Bude to dřív, než myslíš. Chodím k vám do baru alespoň jednou týdně.“

Povzdechla. „To mám ale štěstí…“

„Zavolám ti odvoz...“

„Neobtěžuj se.“

Než jsem mohl cokoli dalšího říct, byla pryč. Zaslechl jsem klapnutí vchodových dveří.

Vzal jsem tablet z nočního stolku, zavolal jsem dolů recepčnímu a požádal ho, aby zajistil mé návštěvě odvoz a poslal mi zprávu, až bude sedět bezpečně v autě.

Sice jsem se nikdy s žádnou nechtěl vidět podruhé, to ale neznamenalo, že bych byl nějakej bezcitnej mizera.

Měl jsem žízeň, a tak jsem vstal z postele, ale než jsem zašel do kuchyně pro pití, zvedl jsem z podlahy své kalhoty a vytáhl kreditku a účtenku, které jsem strčil do kapsy, když mi je předávala.

Z nějakého neznámého důvodu jsem rozložil ten malý kousek papíru a zaměřil jsem pozornost na spodní stranu, kde mě podepsala a uvedla konečnou sumu.

Její podpis se tomu mému ani nepodobal, to mě ale nijak nepřekvapilo.

Zarazilo mě, že místo dvousetdolarového dýška, které si měla podle mých instrukcí naúčtovat, si napsala nulu. Nevzala si tak pro sebe vůbec nic.

„Jovano,“ pronesl jsem nahlas a podíval jsem se ke dveřím do ložnice, i když už tam nebyla, „měla jsi pravdu. Nejsi jako ty ostatní.“

KAPITOLA PRVNÍ

Grayson

Nebylo nic lepšího než hluboké modré vody kolem Saint-Tropez. Proto jsem se rozhodl jet právě tam, když jsem začal plánovat oslavu uvedení Hooked na mezinárodní trh. Tato akce zaměstnala na dlouhé měsíce naše programátory pod vedením Drake, která se svého úkolu zhostila hned od chvíle, kdy jsme ji najali jako ředitelku pro vývoj aplikace a technologie. Uskutečnilo se to přesně před měsícem. Výsledkem byl velký nárůst členství, obrovský zájem médií a raketové zvýšení našich příjmů.

V kanceláři to ještě pořád byla docela divočina. Každou chvíli se někde vyskytl problém, který bylo potřeba uhasit. Čtyři týdny jsem byl v práci téměř nonstop a pracoval jsem dvacet hodin denně, a proto jsem se rozhodl, že je načase taky si trochu užít.

Holden vzal svou dceru Belle do Disney. Easton a Drake byli zalezlí ve svém hnízdečku lásky.

A já jsem chtěl trávit čas na vodě.

Pronajal jsem si čtyřiceti pěti metrovou jachtu a pozval jsem devět lidí, aby se mnou vyrazili na týdenní plavbu.

Šest z mých hostů byly samozřejmě ženy.

Plavili jsme se teprve dva dny a já už jsem si to užíval plnými doušky.

Co mi dělalo ještě větší radost, byl fakt, že kdykoli jsem si udělal chvilku a přihlásil se do databáze Hooked, abych zjistil, kolik nových členů se přidalo, číslo bylo dvojnásobné oproti poslednímu přihlášení.

Podle toho, co jsem teď četl, se dokonce ztrojnásobilo.

Skvělý.

„Dáte si ještě skleničku?“

Vzhlédl jsem od displeje telefonu. Vedle mě stál číšník a na podnose měl právě nalitou skotskou.

Dopil jsem poslední doušek a podal mu prázdnou skleničku. „Moc rád. Díky.“

Vyměnili jsme si skleničky a já jsem se zadíval na Středozemní moře. Telefon jsem už zastrčil do kapsy, ale ty dva miliony uživatelů, kteří se přidali během posledních dvanácti hodin, jsem nemohl dostat z hlavy.

Byla to velká síla.

Takový úspěch jsem rozhodně nepředpokládal, když jsme s kamarády seděli v obýváku našeho malého bytu nedaleko Harvardu a představovali si budoucnost naší aplikace.

Teď, když se z nás ale stala největší seznamovací aplikace v zemi a chystali jsme se ve velkém zabodovat i na mezinárodním trhu, nebylo už cesty zpět.

Chtěl jsem, abychom byli celosvětovou jedničkou, ale byl to zatím jediný cíl, kterého jsme ještě nedosáhli. Z pozice ředitele marketingu jsem měl v úmyslu zajistit, abychom se dostali až na vrchol.

Aby nás nic nemohlo zastavit.

Aby se nám nic nepostavilo do cesty.

Jako například nějaká žena, která by se chtěla vetřít do mého života a zpomalit mě, nebo nějaká jiná společnost, která by nám chtěla ukrást naše místo na trhu.

Neexistoval nikdo víc single než já.

A co se týče naší konkurence – právě jsme vedli soudní spor s naším bývalým zaměstnancem a s Faceframe, gigantem v oblasti sociálních sítí, ke kterému od nás odešel pracovat. Žalovali jsme je za krádež patentovaného softwaru a vytvoření aplikace velmi podobné té naší. Právnická společnost The Dalton Group, která nás zastupovala, nás ujistila, že to máme předem vyhrané.

Další dva důvody k oslavě.

Jachta pro to byla dokonalým místem.

K dokonalosti oslav už chybělo jen to, aby tu se mnou byli i mí nejlepší kamarádi.

Nemyslím pohled na moře, i když bylo krásně klidné.

Díval jsem se na ně.

Proboha.

Byl jsem sakra šťastnej chlap.

Jedna z brunetek se podívala směrem ke mně a naše pohledy se potkaly.

Jovana.

A znovu.