William Scott 

Psanec 

Z německého originálu přeložil Tomáš Butala 

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025 

www.mobaknihy.cz 

www.facebook.com/moba.cz 

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025 

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln 

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o. 

ISBN 978-80-279-2224-6 (epub) 

ISBN 978-80-279-2225-3 (mobi) 

Lance Bannister překročil North Pease River. V jeho stopách jeli tři lovci hlav. V malém městě Narcisso jim v posledním okamžiku unikl. Krajina, která se nyní před ním rozprostírala, byla skalnatá a prašná, jako po vymření. Tři chlapi na jeho stopě byli jako hladoví vlci, chtěli si vysloužit odměnu, kterou na hlavu Lanceho Bannistera vypsala vláda Texasu.

Tisíc dolarů! Za mrtvého nebo živého!

Musíš ty tři krvavé psy setřást ze své stopy, Lanci! kroužilo mu hlavou. Jsi nevinen. Když je pošleš do pekla, bude to v sebeobraně.

Hnal svého hnědáka mezi skály, našel si dobré místo, sesedl a ze sedlového pouzdra vytáhl svou winchestrovku.

Bannister se nabádal ke klidu. Ti tři chlapi byli nebezpeční. Jejich zákonem byl kolt, zatykač v jejich sedlových brašnách je legitimoval. Napřed stříleli a teprve potom se vyptávali. Byli nebezpeční jako hnízdo chřestýšů. Lance od nich bude mít klid, teprve až nebudou moci jezdit a pronásledovat ho.

Rychle se blížili.

Bannister zasunul kulku do hlavně. Nenáviděl bojovat a zabíjet. Ale donutili ho, aby si chránil svou kůži.

V jeho rysech se zračilo odhodlání.

Tři černé body před kulisou bizarní krajiny se zvětšovaly. Potom Lance mohl rozeznávat i podrobnosti. Jejich pláště, dlouhé až po kotníky, vlály ve větru. Vzdálený dusot koňských kopyt doléhal až k Lanceho sluchu.

Bannister stiskl rty a přiložil k rameni pušku.

Na druhé straně říčky tři přijedší chlapi s pohublými tvářemi zastavili své koně. Zvířata podupávala na místě. Tři lovci prémií se ostražitě dívali přes řeku. Jejich tvrdé tváře zastiňovaly krempy klobouků.

Bannisterův chladný pohled přes mušku a hledí spočinul na levém ze tří jezdců. Mířil přesně na jeho ramena.

Pomalu přitahoval svůj ukazováček. Spoušť se dostala ke kritickému bodu.

Bannister zatajil dech – a zaváhal.

Nebyl to jeho způsob, aby vpálil kulku muži do těla z bezpečného úkrytu. Ale ti tři vlci v sedle chtěli jeho skalp. Ti by dlouho neváhali, kdyby se objevil před ústím jejich zbraní.

Lance se upnul na tuto myšlenku – a zmáčkl.

Winchestrovka třeskla.

Levý jezdec spadl ze sedla. Jeho kůň vyděšeně poskočil dopředu.

Bannister již měl na mušce pravého chlapa. Ale než stiskl spoušť, oba darebáci překonali rozpětí mezi poznatkem a reakcí. Uhodili ostruhami do boků svých koní a prudce se otočili.

Bannisterova kulka minula. Mezi zuby mu proklouzla trpká nadávka.

Dusot kopyt náhle ustal.

Potom vyšlehly výstřely. Chlapi stříleli naslepo. Vzduchem hvízdaly zbloudilé střely.

Stejně rychle jak začala, palba zase přestala.

Bannister nečekal, až lovci skalpů najdou jiný přechod přes řeku a pokusí se ho vzít do kleští. Skrčeně běžel ke svému koni.

Vedl svého koně za uzdu. Pod kopyty se zvedal prach. Dusot, který kopyta zvířete způsobovala, nebyl již po několika krocích slyšet.

V bezpečné vzdálenosti Bannister nasedl a sledoval zákruty mezi skalami. Oči měl neustále v pohybu.

Lance myslel na chlápka, kterého bez výstrahy sestřelil z koně. Nemohl nic cítit. Byl to pud sebezáchovy, který ho vedl – jeden z nejstarších principů lidstva. Byl to nemilosrdný zákon divočiny.

Život udělil Bannisterovi řadu tvrdých lekcí a muž se v tomto nemilosrdném světě buď rychle učí, nebo zmizí v nějakém bezejmenném hrobě. Tři chlapi na jeho stopě byli opravdovými lovci. Byli zkušení a prověření bojem.

A teď málem svou zvěř dostali! Bannister nechal koně klusat. Neustále se díval dozadu.

Brzy nechal řeku čtyři míle za sebou. Lovce skalpů nebylo ani vidět, ani slyšet.

Ale nablízku byli.

Lance o tom byl skálopevně přesvědčen. Popohnal koně do rychlejšího kroku. Několikrát zaskřípala podkova, když sklouzla po skalnatém podkladu. Bannister byl nachystán bleskurychle reagovat. V této krajině, kterou musel stvořit sám satan, mohla za každým skaliskem číhat smrt.

Nastávalo poledne. Za Bannisterem se táhl skalnatý terén a nyní jel po ploché rovině. V dálce byly vidět domy. Město!

Psanec dlouho nepřemýšlel. Dirigoval koně ke shluku domů a chatrčí. Na okraji města bylo na stromě přibité zpuchřelé prkno. Na tomto prkně bylo namalováno černou barvou Tampico. Bannister vjel mezi první domy města. Tu a tam spatřil spící toulavé kočky. Domy věnčily jako na šňůře navlečené perly obě strany hlavní ulice. Bylo tu několik obchodů, kostel se špičatou věží zvonice a jeden saloon.

Před Lancem po vozovce táhl nějaký starý muž dvoukolovou káru se slámou. Na postranním schodišti před obchodem spolu mluvily dvě ženy v dlouhých sukních a upnutých blůzách. U křižovatky si hráli tři kluci a jedno děvče. Žádné z dětí nebylo starší osmi let.

Bannister s ulehčením zjistil, že není vidět žádná úřadovna šerifa.

Měl hlad a žízeň a díval se po nájemní stáji. Než sám něco pojí, chtěl se postarat o svého koně.

Stařík s károu zmizel v nějaké skulině mezi domy. Hluk káry a skřípění kol Bannister ještě slyšel.

Možná, že saloon má nějakou stáj, pomyslel si a zamířil k němu.

V tom vyšel na ulici nějaký muž. Při chůzi mu do nohou plácal dlouhý plášť. V pravici mu spočívala těžká pětačtyřicítka. Její ústí mířilo šikmo k zemi.

Bannister trhl uzdou a zastavil hnědáka. Na okamžik tu psanec seděl jako zařezaný.

Zatímco lovec hlav pomalu kráčel doprostřed vozovky, nespouštěl svou oběť z očí.

Za Bannisterem zahřměly těžké kroky po bočním schodišti. Lance pomalu, jako ve zpomaleném filmu, otočil hlavu.

Druhý z obou lovců! Také on měl v ruce revolver. Chlapův obličej byl jako vytesán ze žuly. Oči měl chladné jako had.

Když byl hombre na dostřel, zastavil se.

S intenzitou muže, po němž natahuje své kostnaté pařáty zubatá, Lance pochopil, že spadla klec.

Měli ho v kleštích.

*** 

Atmosféra na ulici byla jako před bouřkou – pochmurná, stísněná, nervy drásající.

Bannisterova pravačka se sotva znatelně sunula k revolveru. Zazněl zvučný hlas chlapa před ním. „Okay, Bannistere. To by bylo. Sesedni a jdi od své herky dál. Nechceme totiž zasáhnout koně. Hodí nám to pár šestáků.“

Muž se potměšile zašklebil. Mezi rozpukanými rty mu zazářily zuby.

„Proč taková šaškárna?“ chraptivě zavolal napnutý Bannister. Každá nitka jeho těla se zdála být napnutá k prasknutí. Jeho pravačka byla vzdálena od pažby koltu ještě tak dva couly. Krk koně zakrýval jeho kradmý pohyb ke koltu před ostražitým zrakem chlapa, který stál před ním deset kroků.

Právě na něho se Bannister soustřeďoval v první řadě.

„Postřelil ‘s nám dobrého kamaráda,“ zaznělo od něho. „Sestřelil ‘s ho z koně, aniž bys mu dal aspoň nádech naděje. Už nikdy nebude moct svou pravou rukou dobře pohybovat, Bannistere. Ale to už je tvůj způsob, střílet na muže ze zálohy. Jen si vzpomeň na toho chlapa ve Fort Worthu, kterého jsi střelil do zad.“

„Proč mne prostě nezastřelíte? Na mém zatykači přece je, živý nebo mrtvý’.“

„Zatykač je až druhořadý poté, co jsi z našeho kamaráda Milta udělal mrzáka, Bannistere. Chci vidět v tvých očích strach ze smrti, než tě zastřelíme. Teď sesedni! Už jsme dost mluvili.“

Na okamžik se chtělo Bannisterovo srdce odevzdat rezignaci a beznaději. Projel jím ledový závan. Ale pak se donutil ke klidu a rozvážlivosti. Na hraně ruky cítil pažbu šestiraňáku. Měl šanci. Sice jen neopatrnou, ale využije ji.

Bannister přikývl. „All right. Byla by opravdu škoda koně.“ Zvedl levou nohu přes sedlovou hrušku.

Horní část těla prémiového lovce před ním se trochu kývala dopředu. Dával nohy dál od sebe, jak hledal pevný postoj, aby případně odolal první kulce. Určitě byl na tento postoj zvyklý z mnoha bojů.

Bannister sklouzl z koně. Koutkem oka teď viděl i na pravou ruku druhého chlapa.

A když Lance přistál oběma nohama na zemi, měl kolt v ruce!

Chlap na schodišti chtěl zařvat varování. Jeho železo křachlo.

Lance Bannister padl na kolena a vypálil. Se zvukem výstřelu se převrátil na bok. Překulil se a pálil mezi nohama koně na chlápky, kteří stáli uprostřed Main Street.

Výstřely se rozléhaly městem. Bannisterův kůň řehtal a stavěl se na zadní.

A znovu zaburácel kolt v Lanceově ruce, zatímco těsně vedle něho klapala o zem kopyta.

Pak bylo po všem. Výbuchy doznívaly nad střechami. Pach střelného prachu mírný vítr rozptýlil. Mezi staveními nastalo ticho.

Lovec skalpů, který očekával Lanceho Bannistera na ulici, ležel s rozpaženýma rukama na zádech. Jeho pravá ruka ještě stále objímala pažbu šestiraňáku. Jeho ošumělou košili temně zbarvila na hrudi krev.

Bannisterova hlava se obrátila na druhého chlapa.

S klátivými pažemi visel přes zábradlí schodiště. Jeho železo leželo v prachu. Jeho plochý klobouk se odkutálel kus od něho.

Z Lanceho spadlo napětí a vstával na nohy. Z ústí jeho revolveru ještě stále vycházely nitky kouře. Bannister měl vysušené hrdlo na troud. Vždyť se díval do posměšně se šklebící tváře smrti, a ještě jednou vyvázl.

Nervózní hnědák se bál jít zpátky k Lancemu Bannisterovi. S frkáním pohazoval hlavou dozadu. Postroj řinčel. Psanec chytil uzdu a vystrašené zvíře uklidňoval. Několikrát se zhluboka nadechl. Pak své vnitřní vzrušení dostal pod kontrolu.

Závity mozku mu problesklo jedno jméno.

Buster Kincaid!

Tomuhle chlápkovi vděčí za své potíže. Buster Kincaid se dopustil té vraždy, za kterou teď měl pykat on. Vrah vraždu chytře podsunul jemu, Lancemu Bannisterovi. Stal se psancem, vyvrhelem.

Stopa Bustera Kincaida vedla do Pandhandle.

Bannister suše polkl. Mezi zuby mu skřípal prach, na kůži se mu lepila špína.

Obešel koně a blížil se k chlapovi, který ležel na ulici. Jen okrajově si všiml, že z domů vyšli lidé a pomalu se přibližovali. V určité vzdálenosti se srocovali do skupin. Měřili si ho směsicí nedůvěry a zvědavosti.

Lovec prémií byl mrtev. Jeho rozevřený plášť z něho sklouzl. Z vnitřní kapsy mu vyčníval kus sbaleného archu papíru.

Bannister se předklonil, vytáhl papír ven a rozložil ho. Byl to zatykač na něho. Ze vzteklého popudu roztrhl psanec papír a nechal oba díly spadnout na zem.

Ztuhle kráčel Lance k druhému lovci skalpů, chytil ho za vlasy a nadzvedl mu hlavu. Široce rozevřené pohaslé oči civěly skrz něho.

Bannister opět nechal hlavu mrtvého klesnout. Teprve nyní uložil kolt do pouzdra. Obrátil se. Jeho zrak putoval po hlavní třídě. Lidé se zaraženě dívali stranou. Nikdo neřekl ani slovo. Bylo to, jako by se muži i ženy před Lancem Bannisterem krčili.

Ten se obrátil zpátky ke svému hnědákovi a vyšplhal se do sedla. Mlaskl jazykem a lehce pobídl koně patami do slabin. Projel mezi skupinami lidí a opustil Tampico. Chuť k jídlu ho přešla. Na jeho rukou lpěla krev tří prémiových lovců. Nejenže mu Buster Kincaid přišil jednu vraždu. Nyní byl proto donucen zabíjet.

*** 

Byl jsem na cestě k říčce Mulberry, abych navštívil Jane Carsonovou a jejího syna.

Než jsem přijal hvězdu Texas-Rangers, pomohl jsem Jane v Claredonu v jedné nechutné situaci. Potom jsem ji a jejího malého Lonnyho osvobodil z rukou dvou banditů.

Jane byla vdova. Její muž byl před necelým rokem zavražděn. Lionel Hastings, otec Jane, byl přitom přesvědčen, že vrah byl z ranče Green Belt. Žena, o které se mi v osamělých nocích vždycky zdálo, se zhmotnila a má jméno Jane.

Všechno se ve mně svíralo, když jsem na Jane myslel.

Jel jsem přes pastviny ranče Green Belt.

Usmíval jsem se. Bylo to znamenité zvíře.

*** 