G. F. Unger 

Bizoní louka 

Z německého originálu přeložil Tomáš Butala 

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025 

www.mobaknihy.cz 

www.facebook.com/moba.cz 

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025 

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln 

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o. 

ISBN 978-80-279-2222-2 (epub) 

ISBN 978-80-279-2223-9 (mobi) 

Když Ringo Lee zaslechl mezi výstřely těžkých loveckých pušek – padesátek – svištivé prásknutí dvou winchestrovek, pochopil okamžitě, že za hřebenem kopce napadli indiáni tábor lovců bizonů.

O chvíli později už se díval přes hřbet kopce. Rudoši tábor obklíčili. Leželi dobře ukrytí kolem dokola a jistě čekali, až nastane soumrak. Potom teprve pořádně zaútočí.

Ringo Lee spatřil tu a tam mrtvé bělochy. Jeden ležel napolo v potoce. Další ležel trochu dál od tábora v trávě a v zádech měl oštěp.

Obě winchestrovky se neustále ozývaly a jen tu a tam zaduněla těžká padesátka.

A teď změnil jeden ze tří obránců pozici. Když se proplazil pod jedním z vozů, vstal a přeběhl na druhou stranu, kde se zase ihned ukryl pod vůz, který tam stál. Začal znovu střílet.

Přitom ztratil klobouk. Vlasy, které pod ním byly ukryty, se rozpustily a spadly mu přes záda. Byly jasně žluté. Takové vlasy může mít jedině žena.

Takže – to je žena – tam dole v táboře, a bojuje jako muž. A Ringo Lee najednou přestal váhat a pochybovat…

Musel riskovat svůj skalp. Přimhouřil oči a sevřel rty. Jeho tmavý, klidný indiánský obličej postrádal jakýkoliv výraz.

„Dobrá,“ zamumlal, „zůstanu tedy zde a připojím se k vám. Uvidíme, jestli v tomhle pokeru s budu moct zamíchat s nějakými trumfy.“ Ringo řekl „poker s Hunkpapy“, protože rudochy tam dole už dávno identifikoval jako Siouxy z kmene Hunkpapů. Věděl také, že tento kmen Siouxů v tomto kraji loví a že náčelník Gall vyslal mohutné bojové oddíly, které neměly žádnou jinou úlohu, než přepadnout všechny tábory lovců bizonů a pokud možno zabít každého bělocha. Ringo Lee se už několik týdnů obával, že Hunkpapové by mohli zabít i muže, po němž pásl také on. Věděl však, že onen muž tam dole v táboře být nemůže. Měl být totiž ve Fort Buffordu. Proto právě tam směřovala Leeova cesta.

A teď ho zdrželo tohle.

„Co to bylo za blázna, který sem, do tohoto kraje, vzal s sebou ženskou?“ zeptal se sám sebe nahlas. Ale zároveň věděl, že v podobných táborech lovců bizonů bývalo nemálo žen. Leckterý bývalý farmář, který měl na svém pozemku smůlu, vytáhl s celou rodinou na lov bizonů, aby tak vydělal peníze. Protože rozmach lovu bizonů bylo možné přirovnat ke zlaté horečce.

Ringo Lee pohlédl na zapadající slunce. Pak se ještě jednou zadíval dolů. Tady shora měl dobrý rozhled, takže mohl sledovat i ukryté Hunkpapy. Nemělo jistě smysl odtud shora střílet. Sotva by vypálil první ránu, dostali by jej. Na půl tuctu by se jich vyšvihlo do sedel a tady na kopci by jej obklíčili.

Ne, musel dolů, do tábora. Odplížil se ke svému valachovi Nachezovi, vyšvihl se do sedla a podél úpatí kopce jel až k průrvě otevírající se na západ.

Věděl, že proti zapadajícímu slunci se jeho silueta bude rýsovat dost zřetelně. Ale věděl také, že indiáni teď nemají ani pomyšlení na to, aby se dívali na západ slunce. Jejich oči by pak byly příliš oslněné a zvykaly by si na šero jen velice pomalu. Ringo Lee by se teď byl vsadil o cokoliv, že nikdo z rudochů se nedíval k západu.

Byl o téhle šanci pevně přesvědčen, a tak vyrazil, jakmile ucítil sluneční kotouč v zádech a před sebou spatřil otevřenou roklinu. Dostal se dost daleko – to díky rychlosti svého komančského koně, ale také díky měkké půdě, která pohltila zvuk kopyt, i díky způsobu, jímž se hřebec dokázal takřka neslyšně pohybovat.

Museli ujet na čtyři sta yardů. Téměř dvě stovky zvládli hladce – vlastně divokým tryskem.

Ale pak se ozval pronikavý výkřik, který byl ihned zesílen mnohonásobnou ozvěnou. Z křoví pár kroků napravo od Leea vyskočil indián.

Natáhl tětivu luku až k bradě a vystřelil šíp. Ale ve stejném okamžiku ho zasáhla kulka, a tak šíp minul cíl.

I Ringo Lee vyrazil pronikavý skřek. Byl to jižanský rebelský pokřik. Tenhle zvuk slyšelo kdysi dávno na pět tisíc Mexičanů, kteří napadli Alamo.

Z onoho pokřiku bylo jasné, že musí být Texasan. A on věděl, že Hunkpapové ten pokřik poznají.

Náčelník Gall se záhy dozví, kdo tady zasáhl a kdo se pustil do boje proti jeho mužům. A to pro Ringa, kterému Siouxové přezdívají Rudý vlas, neznamená nic dobrého. To z něj udělá nepřítele Hunkpapů.

Popohnal svého Nacheze ještě ostřeji, a ještě více se k němu přitisknul, protože na něj teď pálili ze dvou stran. Ale jel příliš rychle. Povedlo se mu prorazit obklíčení a tryskem ujížděl k táboru.

„Hééj, nestřílejte na mě, chlapi! Jenom mi nevypalte díru do klobouku!“

Těsně kolem něj zasvištělo několik šípů. Ale protože se tak rychle pohyboval, a navíc jel proti žhnoucímu zapadajícímu slunci, byl značně nevhodným cílem.

Podařilo se mu zajet mezi tři vozy. Seskočil z koně, převalil se po zemi až pod jeden z vozů a zůstal tam bez hlesu ležet těsně vedle oné blondýnky. Vzal si s sebou i pušku, a dokonce se ani trochu nezadýchal.

Žena se krčila mezi předními koly. Mířila na něj revolverem. A jemu se najednou zdálo, že to není žena, ale spíš dívka.

„Já nejsem indián,“ řekl. „Mám ryšavé vlasy, ne? Už jste někdy viděla indiána s rezavými vlasy? Proč na mě míříte tou bouchačkou, maličká?“

Zatímco to říkal, prohlížel si ji důkladně, jak jen to bylo v polotmě pod vozem možné.

Byla špinavá a ztrápená. A bála se, ohromně se bála. Ale pořád se ještě ovládala a chladně pronesla:

„To by taky mohl být trik. Mezi rudochy je i pár bílých darebáků, ne?“

„Jo, je tam spousta ztroskotanců a těch, co se jim líbí jejich squaw.“ Předklonil se ještě víc dopředu, takže se jejich tváře přiblížily.

„Ale já nejsem ani jedno ani druhé. Jmenuju se Ringo Lee.“

Náhle přikývla. „Jo, tohle jméno mi něco říká. A slyšela jsem, že ten slavný skaut a doprovazeč karavan Ringo Lee je ryšavý. – No tak dobrá, pane. Stejně ale budete asi brzy litovat, že jste se zamíchal do téhle šlamastyky. Anebo je tam za těmi kopci vojenská hlídka a vy jste se vydal napřed?“

Hlas jí při téhle otázce dočista zjihl. Pochopil, jak velice si přála, aby přišla pomoc, záchrana. A až dosud se chovala velice odvážně.

Zpod jiného z vozů se ozval hlas:

„Hej, Sue, kdo to tam přišel? Proč tam tak dlouho klábosíte?“

„Och, kamaráde, máme ještě kapánek času,“ odpověděl Ringo Lee.

„Rudoši přijdou, teprve až slunce dočista zapadne. Nemůžeme teď dělat nic jiného než vyčkávat. Jmenuju se Ringo Lee a sem k vám jsem přišel sám. – Jak se máte?“

Na pár vteřin se rozhostilo ticho. Pak řekl chraptivý hlas vděčně:

„Ringo Lee – to nezní špatně. No, jestli jste Ryšavý Lee, tak to ty rudé hyeny nebudou mít lehké. Díky Lee, že se pokusíte vyvést to děvče – proto jste přece přišel, ne?“

„Jo, kvůli té dívence,“ odpověděl Ring Lee stroze. „Zapaluje vám to, kamaráde.“

Na chvíli bylo opět ticho. Pak se ozvalo z opačné strany tábora zasténání.

„To je Bean Bear,“ řekl chraptivý hlas. „Dostal do boku šíp, má prostřelenou nohu a rozdrcenou paži. Ale pravačkou ještě dokáže střílet. Vsadil bych se, že ještě než ho tam dole pod vozem dostanou, vyřídí přinejmenším alespoň dva rudochy. Do západu slunce tam ještě Bean Bear vydrží. Já jsem Hugh Murphy – nejlepší lovec bizonů široko daleko. Ale na tom teď přece už nezáleží…“

„Ne,“ přerušil jej Ringo Lee. „Na tom už nezáleží. Teď jde o to, kolik dokážete skolit indiánů, kamaráde.“

„Obávám se, že ne mnoho,“ zaskřehotal Hugh Murphy.

„Možná zvládnu dva tři. Ve tmě nevidím moc dobře. A kromě toho mi jeden šíp oderval kus masa ze žebra a zlomil mi ho. A kulka mi rozdrtila koleno. Nevypadá to růžově, Ringo, co?“

„Ne,“ řekl Lee tvrdě. Je tam na tucet Hunkpapů. I kdybyste ty, Hughu Murphy, a Bean Bear dokázali každý zabít po dvou chlapech, pořád jich ještě na mě zbývá sedm či osm. A ti rozumí svému řemeslu přinejmenším stejně tak dobře jako lovci bizonů zabíjení zvířat. Nevypadá to dobře, Hughu Murphy. Pro tebe a pro Beana Beara nemůžu udělat zhola nic. Vezmu teď to děvče a pokusím se s ní prorazit.“ Po těchto tvrdých strohých slovech opět zavládlo na chvíli ticho. Slunce se už teď na západě dostalo zpola za horizont a vypadalo jako žhnoucí zlatý dolar ve štěrbině pokladničky. Z východu – od kaňonů – se sem pomalu plížily první namodralé stíny noci.

„Já nikam nepůjdu,“ řekla dívka příkře. „Dokážu se bít stejně jako muži…“

Hlas jí selhal. Najednou jako kdyby jí čísi neviditelná ruka sevřela hrdlo.

„Byl to pěkně bláznivý nápad, vzít vás sem,“ řekl Ringo Lee zlostně. „Který blázen to má na svědomí?“

„Já sama,“ řekla. „Doprovázela jsem svého bratra. Slyšíte? Musela jsem ho doprovázet. Jenže on teď leží tam u potoka – mrtvý. Šel zrovna pro vodu, když nás napadli. Na pár chvil tu hordu revolverem zadržel, takže jsme tady v táboře mohli rychle sáhnout po zbraních a ukrýt se. Jenže on to zaplatil životem…“

Znovu jí selhal hlas. Její jméno už Ringo Lee znal, protože Hugh Murphy ho už vyslovil. Jmenovala se Sue, a tak jí řekl:

„Sue, nepřišel jsem do tohohle tábora proto, abych vytáhl z bryndy pár lovců bizonů. Nejsem ten, kdo by riskoval skalp pro pár bláznů jenom proto, že mají náhodou stejnou barvu kůže jako já. Věděli už předtím, že v téhle zemi, kterou indiánům zaručila vláda Spojených států, rudoši každého lovce bizonů zabijí. Ale přesto sem přitáhli a pokoušeli štěstí. No jo, nepovedlo se. Můžou si za to jen a jen sami. Děvče, přijel jsem do tohohle tábora proto, abych odtud vytáhnul vás. A chtěl bych zachránit nejen vás, ale i svůj skalp.“

„Tak zase raději zmizte,“ řekla.

„Jsou ranění a potřebují pomoc. A snad…“

„Zázraky se nedějí,“ přerušil ji rozzlobeně. „Za chvilku se na nás vrhne na tucet Hunkpapů. Podařilo se jim přiblížit až na pár kroků. A pokud se jim dostanete do rukou živá, stanete se určitě druhou, třetí, či dokonce možná čtvrtou squaw nějakého rudocha. To se vám určitě líbit nebude, děvenko. Jestli teď neuděláte přesně to, co vám řeknu, svážu vás a unesu z tohohle tábora násilím. Je nemyslitelné, abych vás nechal rudochům. Jste žena, a to mne jako muže a bělocha nutí k tomu, abych podnikl všechno, co je pro vaši bezpečnost možné.“

Poslední slova pronesl tvrdě a velmi zostra.

A slyšeli je i ostatní muži.

Hned se ozval hlas Hugha Murphyho: „Udělej, co říká, Sue! Já a Bean už nemáme šanci. Už bychom nemohli jet ani jít po svých. Můžeme se jen pokusit aspoň trochu vyprášit těm rudochům kožich. Šanci už máte jenom vy. Tak ji využij! Jestli tady chceš vydržet jenom kvůli nám, tak to si rovnou, holčičko, proženu hlavou kulku. – Rozuměla jsi, Sue?“

Neodpověděla. Ale roztřásla se po celém těle.

Zato se teď ozval stísněný a už trochu rozechvělý hlas třetího muže.

Řekl: „Uteč, Sue, uteč! Jestli tady zůstaneš ještě minutu, s Hughem se zabijeme. Ale radši bychom zemřeli v boji. Udělej nám to potěšení, dívenko! Proč jsi s námi šla do tohohle kraje na lov bizonů, když teďka nedokážeš být dost tvrdá?“

Muž ta slova pronesl z posledních sil. Bylo slyšet, že si teď na chvíli musí vydechnout.

„Tak jdem, holka,“ řekl Ringo Lee tvrdě a chytil ji za paži. Vlekl ji za sebou pod korbou vozu.

„Pojď sem, Nachezi,“ zašeptal pak ostře.

Velký a mohutný šedivý valach popošel blíž.

„Sednete si za mě a pevně se mě budete držet,“ řekl Sue. „Budu koně řídit nohama a oběma rukama budu střílet. Jestli mi chcete pomoci, pak se modlete. Jinak nemůžete dělat nic jiného než se mě pevně držet.“

Vyšvihnul se do sedla. Pak se sklonil a podal Sue ruku. Zvedla nohu a zasunula chodidlo do třmene, který jí Ringo nechal volný a nechala se vytáhnout nahoru na koně.

Rukama mu obepjala pas, a přitom se jako lana chytila jeho opasku těsně u přezky.

Když tak teď bezpečně a pevně seděla, tu si teprve uvědomila, jak je Ringo silný a na jakém mohutném koni sedí.

Slunce zašlo a soumrak stále více ustupoval blížícím se temně modrým stínům noci.

To byl ten nejvhodnější čas pro útok. A také nejvyšší čas k útěku.

„Hodně štěstí,“ ozval se zpod vozu chraptivý hlas Beana Bearse.

„Zachraň ji, protože je to fajn děvče,“ řekl Hugh Murphy rovněž zastřeným hlasem od druhého vozu.

Mohutný šedivý kůň poskočil a vyrazil východním směrem do temné noci.

*** 

Došlo k tomu v nejvyšší čas. Protože rudoši se zatím připlížili velice blízko. Teď už jistě jen čekali na nějaký signál.

Ale ještě než tenhle signál přišel – mohlo to být třeba zaskřehotání nočního dravce – a než indiáni mohli vyskočit, vyrazil z tábora mohutný kůň a byl několika skoky u nich.

Žlutý pták a Lehká noha byli dva velmi zkušení a nebezpeční bojovníci kmene Hunkpapů. Leželi těsně vedle sebe a čekali na signál k útoku.

Když uslyšeli, jak se blíží mohutný kůň, vyskočili.

Ale to už bylo zvíře u nich, a tak se vrhli do stran, aby je nerozdupalo. Ale hned zase byli na nohou.

Žlutý pták hodil tomahavk a Lehká noha mrštil nožem.

Ale obrovitého šedého koně a jeho dva jezdce už viděli jen jako sotva rozeznatelnou siluetu. Válečná sekyrka i nůž minuly cíl.

V tomtéž okamžiku se také ozval signál a celá horda válečníků se vrhla na tábor.

Asi půlhodinu po začátku útoku se pak horda pustila do pronásledování.

Indiáni dobře věděli, koho honí.

Poznali mohutného koně i ryšavé vlasy Ringo Leea.

Takže moc dobře věděli, koho pronásledují.

Byl to Rudý vlas. A zabil Jeleního bratra, který mu chtěl zkřížit cestu do tábora. A ujel se ženou, která byla v táboře. Jenže oba jedou na jednom koni. Dostanou nejen tu plavovlásku.

Ne, svého majitele změní i skalp Rudého vlasu. A tento skalp má ohromnou cenu. Bude dělat tomu, kdo ho získá, čest jako ta nejvzácnější odměna za statečnost, kterou může bojovník získat. Všichni to věděli.

*** 

Ringo Lee se stále ohlížel za sebe po prérii ozářené stříbřitým světlem hvězd a měsíce. Protože terén se svažoval k západu, měl celkem dobrý rozhled.

Ohlížela se i dívka.

A brzy zpozorovala to, čeho si všiml muž hned.

Bylo to víc než půl tuctu tmavých bodů. Vrhaly stíny a ty se pohybovaly s nimi. Vzdálenost byla naštěstí ještě příliš veliká.

„Tamhle jsou,“ zamumlal Ringo Lee. A pak položil překvapivou otázku:

„Umíte plavat, Sue?“

„Dokonce moc dobře,“ odpověděla věcně.

„To jsem rád,“ zamručel. „Jste velice fajn děvče. Tedy byla byste, kdyby vás nenapadla ta bláznivá myšlenka vydat se na lov bizonů na území, které patří indiánům.“

„Můj bratr byl pistolníkem,“ odpověděla hořce a stroze. „Byla jsem ráda, že se mi podařilo přimět ho, aby se stal lovcem bizonů. A protože mohl i dál střílet, a navíc si tím vydělat pěkné peníze, byl s tímhle svým novým řemeslem celkem spokojen. Doufala jsem, že na něj budu mít stále větší vliv a že se tím naprosto odlišným stylem života změní i jinak. Zabil v Laramie jednoho dost známého člověka. Museli jsme zmizet a ukrývat se. A já musela zůstat u něj. Jinak by docela zvlčil. Ale teď je mrtev. A postavil se rudochům tam u potoka docela sám. Dal nám šanci přežít!“

„Jak se jmenujete, Sue?“ zeptal se Ringo Lee, přičemž nespouštěl oči z pronásledovatelů.

„Keithová, Sue Keithová. – Můj bratr byl Jessie Keith.“

„Ach, už si vzpomínám na tu věc s tím pistolníkem a soubojem v Laramie,“ zamumlal Ringo Lee.

Ale zvládnou tuhle honičku?

*** 