John Kirby 

Marshal na scestí 

Z německého originálu přeložil Marek Pavka 

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025 

www.mobaknihy.cz 

www.facebook.com/moba.cz 

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025 

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln 

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o. 

ISBN 978-80-279-2214-7 (epub) 

ISBN 978-80-279-2215-4 (mobi) 

Celé roky jezdil pod vlajkou zákona a s hvězdou na hrudi riskoval krk. Jmenoval se Jonah Ralston. Potom však uviděl možnost jak rychle zbohatnout. Jeho někdejší zástupce a kamarád Hollis McLaren ho varoval, aby se nedostal na scestí, marshal Jonah Ralston však už uzavřel smlouvu s ďáblem…

Hollis McLaren rozhořčeně hleděl na mršinu telete, jež ležela před ním. Z levé slabiny byly vytrhány velké kusy masa a na zemi byla krev.

Sevřel rty, když uviděl otisky tlap v písku. Šedý zabiják, který už celé týdny zneklidňoval kraj severně od prérie Big Camas, byl někde poblíž. To tele mohl zadávit tak před hodinou. A teprve před půlhodinou si McLaren všiml supů, kteří plachtili nad tím úbočím. Kojoti se zatím nedostavili.

Jeho appaloosa neklidně frkal.

McLaren držel svou winchestrovku před sebou a rozhlížel se po svahu.

Ne, šedý zabiják už byl určitě pryč. Viděl ho pouze jeden rančer. Ten grizzly prý byl obr. Několikrát už ho naháněli.

Hollis McLaren tehdy s nimi nejel. Věděl, že ti muži medvěda ani nespatří. Ten grizzly byl samotář a nebezpečný zabiják. Muselo se mu něco stát, protože nelovil proto, aby utišil hlad, nýbrž proto, aby zabíjel. I tentokrát skoro nic nesežral. Bylo to třetí McLarenovo tele během jednoho týdne, které ulovil. A McLaren věděl, že s tím musí něco udělat.

Nechal mršinu kojotům a supům a mezi skalami se vydal po grizzlyho stopách.

Appaloosa začal frkat. Svah byl příliš strmý.

Hollis McLaren by musel sesednout a pokračovat pěšky, kdyby chtěl dál.

Zavrtěl hlavou a otočil koně.

Nemělo smysl vydávat se na lov bez přípravy. Řekl si, že ještě večer promluví s Chacem. Pokud by se na ten lov pečlivě připravili, museli by šedého zabijáka dostat, nebo by ho aspoň vyhnali do jiného revíru.

Vzhlédl. Měl pocit, jako by uslyšel nějaký tichý zvuk.

A pak spatřil kouř nad kopci na jihu. Tam ležel malý ranč Johna Demicka.

Hollis McLaren rychle sjel dolů a tam kopl appaloosu do slabin. Náhle si uvědomil, že to, co slyšel, byly výstřely.

Cvalem se vydal na jih.

Jen chvíli uvažoval o tom, že na Demickově ranči nebude vítán. Byl to však jeho soused a věřil, že i ten starý paličák jednoho dne pochopí, že ho nechce vyhnat z jeho půdy.

*** 

Na hřebeni prudce zastavil a sevřel rty. Dole na Chestnut Creeku hořela jedna ze čtyř budov Demickova ranče. McLaren za potokem viděl několik jezdců, kteří se hnali do kopců. Kopyta jejich koní zviřovala prach. Potom zmizeli za kopcem.

Z budovy šlehaly plameny.

Hollis McLaren opět pobídl appaloosu a vydal se tam. Byla to sice jen stodola, ale oheň mohl snadno přeskočit i na dům. Mezi budovami běhaly dvě postavy. Hollis viděl, že to jsou ženy. Bezděky polkl. Že by bandité Johna Demicka zabili? Projel branou. Appaloosa zafrkal a vzepjal se. Žár ho vyděsil.

McLaren seskočil ze sedla a rozběhl se k oběma ženám, které se snažily hasit.

Mladší z nich sebou trhla, když ho spatřila.

Přiběhl k ní a vzal jedno vědro.

„Nemá smysl hasit tu stodolu!“ zvolal.

„Musíme zabránit tomu, aby chytila i stáj nebo dům!“

Pak se s plným vědrem rozběhl k domu a vylil vodu na stěnu. Nato běžel zpátky ke studně. Mladá žena nesla vědro ke stodole. Z té náhle vyšlehly plameny. Žena klopýtla a s výkřikem se svalila na zem. Střecha stodoly se s rachotem zhroutila. Jeden trám dopadl na zem, odrazil se – a dopadl přímo na tu ženu. McLaren pustil vědro a rozběhl se k ní.

Chytil ji za ruku a zvedl ji. Vykřikla. Pak ji vzal kolem pasu a rozběhl se.

Jen yard za ním dopadl na zem další trám.

Po několika krocích ji pustil. Okamžitě klesla na kolena.

Přiběhla k němu starší žena.

„Musíme polévat stěnu domu!“ zvolala do syčení plamenů.

Krátce se ohlédla na svou dceru, načež se rozběhla ke žlabu.

McLaren ji následoval.

Běhali sem a tam a po několika minutách se k nim přidala i mladší žena. Usilovně polévali stěnu vodou.

Potom se stodola zhroutila. Plameny šlehaly na všechny strany.

Viděl, jak plameny olizují stěnu domu. Dopadla k ní část stodoly.

McLaren běžel zpátky ke žlabu. Tam nabral vodu, přiběhl k domu a opět polil stěnu. Obě ženy ho napodobily. Stěna již začala chytat.

Tu se mladá žena svalila na zem. Ležela vedle žlabu a chvěla se. Ztěžka oddechovala.

Hollis ještě jednou polil stěnu domu. Věděl, že už nechytí. Trosky stodoly dohořívaly. I stáj zůstala ušetřena.

Žár na dvoře byl ještě stále nesnesitelný. McLaren mě ožehnutou tvář.

Pomalu se otočil.

Paní Demicková klečela u své dcery Lindy a držela její hlavu v klíně. Hollis pomalu přišel k nim.

Byl ještě pět kroků od nich, když se ozvalo cvaknutí.

Ohlédl se k verandě domu.

John Demick vypadal hrozně. Na spánku i na dlaních měl krev. V rukou držel sharpsku. V očích měl lesk prozrazující šílenství.

„Jestli do deseti vteřin nezmizíte z mého ranče, zmáčknu to, McLarene!“ vyhrkl.

Hollis na něm viděl, že to myslí vážně. Tu se vedle něj něco pohnulo.

Paní Demicková prošla kolem něj a postavila se mezi něj a rančera.

„Odlož tu pušku, Johne,“ ostře řekla.

„McLaren riskoval život, aby nám pomohl! Bez něj by shořel i dům!“

„Neprosil jsem se ho o pomoc!“ odsekl rančer.

Hollis se otočil.

Dívka se posbírala ze země. Měla začouzenou tvář a ožehlé vlasy. Vypadala unaveně.

Zvedla ruku, když McLaren chtěl projít kolem ní k appaloosovi, který stál u brány a neklidně tančil.

„Zůstaňte, pane McLarene,“ vyhrkla.

„Táta – to…“ Selhal jí hlas.

Hollis viděl, že omdlívá. Přiskočil k ní a chytil ji.

Pak se s ní otočil.

Paní Demicková přišla ke svému muži a vzala mu flintu z rukou.

„Odneste Lindu dovnitř, pane McLarene,“ řekla pevným hlasem.

*** 

John Demick neutrpěl jen šrám na spánku, ale koupil i kulku do boku.

Hollis pomohl jeho manželce položit rančera na stůl a svlékl ho, když předtím odnesl omdlelou Lindo na postel.

John Demick měl sevřené rty. Občas pohlédl na McLarena a ten poznal, že mu ještě stále nedůvěřuje.

Přinesl horkou vodu a postavil ji na židli u stolu.

Paní Demicková svému muži mezitím svlékla zakrvácenou košili.

„Pošli ho pryč!“ vyhrkl rančer. „Patří k Ralstonovi a Lewtu Morganovi!“

Hollis na něho pohlédl a řekl: „Proč hážete Raltona s Lewtem Morganem do jednoho pytle, Demicku?“

„Protože patří do jednoho pytle, McLarene! A vy také! Myslíte, že jsem zapomněl na dobu, kdy jste byl zástupcem marshala a člověkem Sun Valley Lode? Po celé roky ta společnost ničila naše údolí a vy jste k tomu podstatně přispěl. Teď si sám hrajete na rančera, když jste se zmocnil té nejlepší půdy. Tak jako marshal Jonah Ralston! Myslíte, že nevím, co máte za lubem? Pořád nemáte dost. Chcete shltnout malé rančery a získáváte půdu špinavými triky, které jste se naučil u Sun Valley Company! A Lewt Morgan a jeho banda vám při tom pomáhá!“

Hollis zavrtěl hlavou. „To jste si vycucal z prstu, Demicku. Nemám v úmyslu rozšiřovat své pozemky. Má půda mi stačí. A nezískal jsem ji díky trikům, to dobře víte. Cloverovi jsem nejednou řekl, že Sun Valley Creek bude otrávený nanejvýš několik měsíců. Mohl svůj dobytek mezitím napájet v Chestnut Creeku. Jenže on nechtěl. Kdyby mi nedůvěřoval, pak by mi svůj ranč neprodal. Víte, že jsem zaplatil jen část ceny. Zbytek dostává ve splátkách.“

„Měděná sůl se do Sun Valley Creeku nedostala náhodou,“ odsekl rančer.

„Buď tiše, Johne,“ řekla žena. „Musím ti vytáhnout kulku. Pane McLarene, dejte mému muži, prosím, do úst kousek kůže, co je tam vzadu na kredenci.“

Hollis šel tam a viděl, že Linda se probrala a posadila. Chvíli jí to trvalo, než si uvědomila, co se děje. Pak zrudla a rychle si upravila sukni.

McLaren přinesl kousek kůže a položil ho na stůl vedle Johna Demicka.

„Poznal jste někoho z těch mužů, kteří podpálili vaši stodolu, Demicku?“ zeptal se hrdelním hlasem.

Rančer se tiše rozesmál.

„Byli maskovaní,“ odvětil. „Ale i tak vím, kdo za tím stojí. Myslíte, že mě tak dostanete do kolen? Ale to se mýlíte! Já se nevzdám, McLarene! I kdyby měl v zimě padnout veškerý můj dobytek, protože mi shořelo seno! Zůstanu tu a oddělám každého, kdo sem vkročí!“

„Víte, že na svých pastvinách zatím nemám moc dobytka, Demicku,“ řekl Hollis. „Dám vám k dispozici kaňon Horseshoe. Tam může váš dobytek přezimovat.“

„Vaši pomoc nepotřebuju, McLarene! Čert ví, co se za vaší nabídkou skrývá! To…“

„Nenadávej, Johne,“ řekl paní Demicková. „Pane McLarene, podržel byste, prosím, mého muže?“

McLaren přistoupil ke stolu a přitiskl rančera k němu. V první chvíli to vypadalo, jako by se Demick chtěl bránit, ale pak zasténal.

Paní Demicková mu pronikla do rány tenkým nožem.

Naštěstí se jí podařilo dostat ke kulce hned napoprvé. Byla poměrně těsně pod kůží a očividně nezpůsobila žádné škody.

Demick ztěžka oddechoval a Hollis ho pustil, až když jeho manželka přikývla.

„Teď pojedu, paní Demicková,“ řekl.

„Rád bych vám pomohl, ale myslím, že by to váš muž viděl nerad.“

Neodpověděla mu. Teprve po chvíli zvedla hlavu a tiše řekla: „Nesmíte mu jeho nedůvěru zazlívat, pane McLarene. Sun Valley Company nám hodně uškodila. Jonah Ralston vždycky hájil jenom její zájmy a nikdy proti Lewtu Morganovi a jeho bandě nic nepodnikl, když nám loupila dobytek. Nevěří, že se to změní jen proto, že Sun Valley Company to vzdala a zavřela důl.“

Hollis pokrčil rameny.

Právě ovazovala krvácející ránu svého manžela.

Pousmál se.

„To by přece udělal každý,“ odvětil a sešel z verandy na dvůr.

*** 