John Kirby

Zrada ve Fort Garnett

Z německého originálu přeložil Marek Pavka

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o.

ISBN 978-80-279-2212-3 (epub)

ISBN 978-80-279-2213-0 (mobi)

Rozpálenou arizonskou pouští zněl výstřel. Jeffrey Graves se krčil za mršinou svého soumara, který ho chránil před apačskými kulkami. Stáhl páku karabiny a náboj zajel do komory. Apači opětovali palbu.

Slyšel, jak nad ním hvízdla kulka. Další se zaryly do mršiny koně, za kterou se kryl. Celou hodinu tam takto ležel na nemilosrdném, horkém slunci, zatímco Apači se k němu plížili blíž a blíž…

Opodál leželi dva mrtví Apači a padlý indiánský kůň.

Jeffreyho sužovala žízeň.

Voda přitom byla nedaleko, jen dvacet, pětadvacet kroků odtud. Tam stál jeho kůň. Apači ho nezastřelili. Na hrušce hnědákova sedla visela čutora plná vody.

Jeffrey věděl, že to je apačská lest. Sázeli na to, že žízeň ho brzy přinutí opustit úkryt. Položil hlaveň winchestrovky na mrtvého soumara.

Za jedním keřem spatřil pohyb. Vypálil, stáhl páku a znovu vystřelil. Apač v bederní roušce a mokasínách pustil svou sharpsku, rozhodil rukama a skácel se na zem.

Než však Jeffrey mohl znovu nabít, ostatní indiáni zmizeli. Snažili se ho sevřít ze dvou stran. Věděl, že kdyby se jim to povedlo, byl by vyřízený. Na jednoho z nich vypálil a stáhl páku.

Zásobník však byl prázdný. Tiše zaklel, převalil se na bok a sáhl po nábojích v opasku. Zůstaly mu dva náboje. Ještě nějaké střelivo měl, ale to mu zůstalo v jedné ze sedlových brašen.

K tomu se dostat nemohl.

Strčil poslední dva náboje do zásobníku a stáhl páku. Když indiáni vycítili, že už nemá náboje, opět se rozběhli k němu.

Kdyby se jim povedlo dostat se na kopec, který mu zatím kryl záda, už by mu soumarova mršina nepomohla.

Pečlivě namířil na jednoho z nich a zmáčkl spoušť. Zřejmě ho však oslepil odlesk hlavně a kulka se jen zaryla do písku. Bojovník se přikrčil a zmizel. Objevili se další dva a těm se podařilo dostat na kopec, kde před Jeffreyho kulkami byli v bezpečí.

Graves se převalil na levý bok a namířil na vrchol kopce. Tam se museli objevit Apači. Minuty plynuly. A pak třeskl první výstřel. Kulka se zaryla do soumarského sedla, těsně vedle Jeffreyho.

Vystřelil poslední ránu z winchestrovky, pustil ji a sáhl po koltech.

V té chvíli se ozvala rána, jež se zcela odlišovala od třesku apačských armádních karabin: byl to výstřel z winchestrovky.

Jeden z rudochů se skutálel ze svahu. Další Apač se otočil a zvedl svou zbraň. Ozvaly se čtyři výstřely. Jeffrey viděl, jak se Apač náhle vzepjal, načež se zhroutil na zem.

S kolty v rukou se otočil a viděl, že zbylí Apači běží pryč. Zmizeli v poušti. Krátce nato se ozval dusot kopyt a v dáli se objevil oblak prachu. Apači uprchli.

Zpoza kopce vyjeli tři jezdci. Jeden z nich byl v tmavém a byl stejně vysoký jako Graves. Do tváře mu stínil černý klobouk se stříbrnou páskou. Tak jako Jeffrey byl ozbrojen dvěma kolty. Za jízdy strčil winchestrovku do koženého sedlového pouzdra.

„Vypadá to, že jsme přijeli v hodině dvanácté,“ řekl a přijel blíž. „Zatracení Apači. Slyšeli jsme střelbu a…“

Náhle se odmlčel, protože už byl dost blízko na to, aby rozeznal Jeffreyho tvář. V jeho šedých očích se objevily jiskry.

„Jeffe!“ zvolal.

Jeffrey Graves strčil své kolty do pouzder. Ve tváři měl nevěřícný výraz.

„Wayne? Jsi to opravdu ty?“ Jeho hlas zněl chraplavě, když kráčel k jezdci v tmavém.

Oslovený muž seskočil ze sedla.

„Takže tys opravdu přijel,“ řekl. Podali si ruce.

„Ano, ale málem jsem tu zemřel, Wayne.“

Wayne Morris pohlédl Gravesovi do očí.

„Člověče, s tím už jsem skoro nepočítal. To je ale dlouho.“

„Dlouho, ale ne zas tak moc,“ odpověděl Jeffrey. „Dohodli jsme se, že tebe a Toma přivedu domů, až na tom ranč bude tak, že uživí tři lidi.“

„Toma a mě, ano,“ zamumlal Wayne a uhnul Jeffreymu pohledem. „Takžes přijel pro nás?“ Kývl na oba jezdce, kteří s ním přijeli. „Něco jsme jeli vyřídit. Právě jsme se vraceli do Tombstoneu, když se ozvala střelba.“

Jeffrey Graves si oba muže změřil pohledem. Vypadali jako pistolníci.

„Jeďte!“ řekl Wayne Morris. „Povězte Blistonovi, že brzy přijedu.“

Když oba muži odjeli, pohlédl Wayne na jednoho mrtvého Apače a na karabinu, kterou držel v rukou.

„Armádní puška,“ tiše řekl. „Nějaký bílý obchodník jim je prodal. A bylo mu jedno, kolik lidí kvůli tomu zemře. Tady v Arizoně Apači zabili spoustu lidí. Spoustu.“ Přišel ke svému koni a dodal: „I Toma.“

„Tom je…“

Wayne Morris neodpověděl. Utáhl podbřišník svého koně a když se otočil, byl zachmuřený.

„Ano. Ale Tom nezemřel sám, nýbrž s celou posádkou Fort Garnett.“

Jeffrey na něj pohlédl. „Takže to byl důvod, proč jste o sobě tak dlouho nedali vědět,“ řekl.

Wayne přikývl. Šel k Jeffreyho koni. Když mu ho přivedl, Jeffrey se zeptal:

„Jak – jak se to s Tomem stalo?“ Wayne Morris se opřel dlaněmi o kostěné pažby svých koltů a zahleděl se do země.

„Fort Garnett byl vypálen Apači. Nikdo to nepřežil. Nikdo neví, jak se to stalo, Jeffe. Fort Garnett byla silná pevnost. Přesto ji dobyli.“

Jeffrey Graves zvedl winchestrovku a strčil ji do sedlového pouzdra. „A ty,“ zeptal se, „tys mu nemohl pomoci.“

„Ne, nebyl jsem tam, když se to stalo.“ Wayne na něj nyní pohlédl. „Vždycky jsme drželi při sobě, jako bratři. Vím, jak tě zasáhla Tomova smrt. Ale já, Jeffe, já jsem ho pohřbil vlastníma rukama a to bylo ještě horší.“

Pokynul Jeffreymu, aby nasedl, načež se sám vyšvihl do sedla. „Když jsme s Tomem opustili Nebrasku, abychom vydělali peníze na ranč,“ řekl a otočil koně, „nechali jsme se naverbovat do armády jako kurýři. Ta práce byla nebezpečná, ale dobře placená.

V den, kdy Apači vypálili Fort Garnett, jsem byl na cestě. Mohlo to být i opačně, kdybych já zůstal v pevnosti, Tom mohl přežít.

Když jsem se vrátil, už z dálky jsem viděl kouř. Skoro jsem uštval koně, ale přijel jsem pozdě. Fort Garnett už byla v plamenech. Celá posádka byla pobita. Toma a několik dalších vojáků jsem našel v jedné budově. V rukou ještě držel kolt, kolem byly prázdné nábojnice.

Posádka se urputně bránila, ale proti přesile neměla naději.

Vynesl jsem Toma ven a pohřbil ho. Pak jsem prošel hořící pevností. Nenašel jsem však už nikoho živého.

Později do Arizony přitáhla kavalerie velená generálem Milesem. Apače, kteří po masakru ve Fort Garnett ještě vypálili Tubac u mexické hranice, vytlačila do hor. Od té doby se poblíž Tombstoneu ukážou apačské houfy jen málokdy.

Po Tomově smrti jsem dlouhou dobu pronásledoval Apače. Přezdívali mi lovec skalpů. Nevím, kolik jsem jich zastřelil. Nepočítal jsem je. Ale pak už mi to začalo lézt krkem. Vzpomínka na Tomovu smrt vybledla a jednoho dne jsem Apače přestal pronásledovat.“

Jeffrey na něj pohlédl a řekl: „Nosíš dva kolty. Dřívs měl jenom jeden. Pro koho v Tombstoneu pracuješ?“

„Pro syndikát.“

„Co to je?“

„Když Milesova kavalerie opustila tuto část Arizony,“ řekl Wayne, „byl vytvořen rangerský oddíl, který chránil prospektory proti indiánům a bílým a mexickým lupičům. Našlo se tu totiž zlato a stříbro. O zlatokopy se stará syndikát.“

„A ty pro něj pracuješ?“

„Proč ne? Nikdo neplatí lépe.“

Potom mlčeli. Muž, vedle něhož teď jel, mu připadal jako neznámý člověk. Změnil se. Bylo to jen smrtí Toma Jordana?

„Pak se tedy na ranč musíme vrátit sami, Wayne,“ řekl.

Muž v tmavém se k němu otočil.

„My?“

„Tak jsme se tenkrát domluvili.“ Wayne sklonil hlavu. „Dej mi čas,“ zamumlal. „Nemůžu Tombstone jenom tak opustit. Nejdřív musím něco zařídit.“

***

Už se šeřilo, když dorazili do Tombstoneu. Téměř nemluvili. V nájemné stáji odsedlali koně.

Pak, když stáli na ulici před saloonem Apache a Jeffrey měl své sedlové brašny přes rameno, Wayne řekl: „Poslouchej, Jeffe, rozmyslel jsem si to. Neodjedu odtud. Musíš jet beze mě.“

„Ty chceš zůstat v Tombstoneu? Proč?“

„Nejsem člověk pro malý ranč. Nechci dřít každý den do úmoru jen proto, aby se stádo ročně rozrostlo o pár telat.“

„Tak přemýšlel i Tom?“

Wayne pohlédl do světla lucerny před saloonem. „Ne,“ odvětil. „Tom přemýšlel jinak. Jenže já nejsem Tom.“

„Ne, to nejsi. A co teď? Víš, že ti patří třetina ranče. Jestli teď chceš zpátky své peníze, tak tě musím zklamat. Nemůžu ti je vrátit, každý cent jsem investoval do ranče.“

Wayne Morris pokrčil rameny.

„O tom si můžeme promluvit v příštích dnech. Snad nechceš jet hned zpátky?“

„Ne.“ Jeffrey si odstrčil klobouk z čela. „Nejprve chci zajít k Tomovu hrobu ve Fort Garnett.“

„Zítra tam s tebou pojedu, Jeffe. A pokud jde o ranč, ten si nech. Jsi pro to vhodnější než já.“

„Jmenuje se Tři hvězdy.“

„Odteď mu můžeš říkat Jedna hvězda. Zítra ráno buď připravený…“

„Budu tam.“ Nepodali si ruce.