Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

PhDr. Iveta Ondriová, PhD., PhDr. Terézia Fertaľová, PhD.
Katedra ošetrovateľstva Fakulta zdravotníckych odborov PU v Prešove

SOCIÁLNÍ A PSYCHOLOGICKÉ DIMENZE OŠETŘOVATELSKÉ PRAXE
Sesterská profese v psychosociálním kontexte

Překlad: Mgr. Ludmila Míčová

Recenze: prof. PhDr. Mária Šupínová, PhD., doc. PhDr. Zuzana Hudáková, PhD.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2025
Cover Photo © depositphotos.com, 2025

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 10 114. publikaci
Odpovědná redaktorka Karla Hejduková
Sazba a zlom Josef Lutka

Počet stran 128
1. vydání, Praha 2025

Vytiskla D.R.J. TISKÁRNA RESL, s.r.o., Náchod

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-8037-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-7931-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-5204-9 (print)

Seznam zkratek

ACTH

adrenokortikotropní hormon

AM

Age management

CSI

Caregiver Strain Index

FIOH

Finský institut pracovního zdraví

GAS

generální adaptační syndrom

ICN

International Council of Nurses

JIP

Jednotka intenzivní péče

MZ SR

Ministerstvo zdravotnictví Slovenské republiky

NANDA

North American Nursing Diagnosis

OECD

Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj

SKS a PA

Slovenská komora sester a porodních asistentek

WHO

World Health Organization – Světová zdravotnická organizace

WAI

Work Ability Index

Úvod

Žijeme v globalizované hypermoderní společnosti, která produkuje výrazný technologický pokrok, avšak i řadu sociálních rizik. Atomizovaná-individualizovaná odcizená společnost evokuje nejistotu, osamělost, krizi morálních hodnot, která se přetavuje do každodenního života, sféru pracovního života nevyjímaje. Práce představuje pro člověka nejen zdroj příjmů, ale také prostor seberealizace, možnost uspokojování sociálních potřeb v podobě interpersonálních kontaktů, zabezpečování sociálních rolí a nových sociálních interakcí. Prevence psychosociálních rizik na pracovišti je v centru pozornosti v celoevropském kontextu. Evropská komise požaduje, aby členské státy dokázaly převzít kritickou odpovědnost ve prospěch prevence rizik ohrožujících duševní zdraví, včetně prevence násilí a obtěžování v práci. Akcentujeme Národní inspektorát práce (2013) a Strategie bezpečnosti a ochrany zdraví při práci v SR do roku 2020, kdy je prosazování snižování počtu nestandardních pracovních vztahů, stresu, managementu rizik v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci jednou z priorit. V předkládané monografii zpřístupňujeme základní východiska psychosociálních aspektů v ošetřovatelské praxi.

autorky

1Psychické asociální aspekty ošetřovatelské praxe

Ošetřovatelství jako dynamická vědní disciplína podléhá změnám, které jsou výsledkem proměn vmedicíně av systému zdravotní péče azároveň výsledkem rozvoje společnosti. Povolání sestry zahrnuje odbornou činnost, práci slidmi, interpersonální komunikaci, fyzickou manipulaci spacientem amanagement ošetřovatelské péče. Ošetřovatelství jako povolání má systematickou teorii, autonomii, prestiž, etický kodex, profesionální kulturu amá být hlavním zdrojem příjmů pro ty, kdo ho praktikují. Ošetřovatelství jako vědní obor integruje mnohé poznatky zjiných oborů zabývajících se studiem člověka, prostředí aspolečnosti. Pro ošetřovatelství je charakteristický komplexní aholistický přístup kčlověku při zachovávání apodpory zdraví, při prevenci apéči onemocného (Jankechová, Bystrická, Pechová, 2017). Ošetřovatelskou péči poskytují sestry ve zdravotnických zařízeních ambulantní aústavní zdravotní péče av přirozeném sociálním prostředí ošetřované osoby. Podmínkou pro vykonávání zdravotnického povolání sestry je získání odborné způsobilosti. Vzhledem kneustálému rozvoji oboru ošetřovatelství je významné adůležité soustavné vzdělávání každého zdravotnického pracovníka, každé sestry. Soustavné vzdělávání je průběžné obnovování audržování získané odborné způsobilosti vsouladu srozvojem oboru ošetřovatelství po celou dobu výkonu povolání sestry. Proto, aby se sestra opravdu stala sestrou amohla vykonávat toto povolání splnou odborností av souladu setickými principy, právy pacientů as důrazem na maximální kvalitu aefektivnost, musí povolání sestry, tzn. obor ošetřovatelství vystudovat. Status zdravotnického povolání představuje soubor mravních vlastností, dovedností, znalostí aempatického přístupu. Tento komplex vlastností se integruje auplatňuje vkaždodenním kontaktu spacientem (Dimunová, Mohnyánszki, Raková, 2018).

1.1Status povolání sestry ve společnosti

Povolání sestry má vsystému zdravotnických povolání nezastupitelnou úlohu. Mnoho lidí toto povolání považuje za asistenční službu lékaři, ale ve skutečnosti má profese sestry autonomní postavení vsystému zdravotnických povolání. Kdysi bylo ošetřovatelství na úrovni lidového léčitelství. Spostupem času se role sestry měnila avyvíjela nejen voblasti postavení akompetencí, ale iv oblasti vzdělání. Dnes je pro sestru nezbytné vysokoškolské vzdělání na úrovni bakalářského nebo magisterského stupně. Dosažení tohoto vzdělání klade sestrám vsoučasnosti novodobou prestiž aje kritériem poskytování kvalitní ošetřovatelské péče. Zhlediska autonomie je zároveň na sestru kladena vysoká pracovní zátěž nejen zfyzického, ale ipsychického hlediska, která není dostatečně finančně ohodnocena. Práce sestry je moudrostí auměním, které doplňuje láska, vůle aschopnost pomáhat. Zhlediska prospěšnosti anáročnosti má sesterské povolání mezi jednotlivými povoláními ve společnosti výjimečné postavení. Ve společenském žebříčku hodnocení 70 povolání se umístilo sesterské povolání na 7. až 10. místě. Ošetřovatelství, atedy práce sestry svou šíří, praktičností, odborností alidskou ochotou představuje ve společnosti určitý model (Slezáková akol., 2020). Povolání sestry vpolovině 20. století azačátkem 21. století prošlo významným vývojem voblasti vysokoškolského vzdělání, které rozšířilo plnění sesterských rolí. Avšak přetrvávající dominance lékařského povolání ovlivňuje rozvoj image apozici sestry ve společnosti. Ipřes deklarování, že povolání sester je stejně regulovaným povoláním jako povolání lékařů, přetrvává submisivní postavení sester ve společnosti. Veřejnosti jsou prezentovány pozice sester manažerek přes ošetřovatelskou péči až po ministerskou pozici. Tyto pozice ale společnost vnímá submisivně, protože jsou řízeny lékaři. Sestry nejsou prezentovány jako autonomní členky profesionálního zdravotnického týmu aspolečnost si neuvědomuje důležitost avýznam tohoto povolání při řešení problémů apotřeb pacienta (Komanová, Němcová, 2016). Ošetřovatelství nepředstavuje pouze avýhradně praktické ošetřovatelské postupy, ale jde osložitý myšlenkový proces, který podmiňují různé faktory. Ošetřovatelství je samostatný obor, jehož zájmem jsou osoba, rodina akomunita ve zdraví av nemoci. Ošetřovatelství je založeno na vědeckých poznatcích ověřených výzkumem aje charakterizováno poskytováním komplexní ošetřovatelské péče, upevňováním zdraví, podporou zdraví, udržováním apodporováním tělesného, duševního asociálního zdraví aje zaměřeno na jeho navrácení. Centrem zájmu ošetřovatelské péče je osoba jako celostní bio-psycho-sociální bytost nacházející se vurčitém prostředí av určitém stavu zdraví. Ošetřovatelství je charakterizováno holistickým přístupem kosobě, rodině akomunitě. Ondriová, Cinová (2020) charakterizují profesní autonomii jako svobodné azávazné rozhodování, které sestra vykonává vrozsahu činností své profese, vsouladu shodnotami profese. Autonomní praxe je efektivní pouze tehdy, jsou-li jasně stanoveny ošetřovatelské postupy. Vycházíme-li zkoncepce oboru ošetřovatelství, pak jeho úkolem je udržovat apodporovat optimální stav zdraví ujednotlivých osob, vrodině av celé komunitě, ato vrůzných životních situacích. Je to iprevence onemocnění, snižování negativních vlivů různých onemocnění na celkový zdravotní stav obyvatelstva. Kromě odborné způsobilosti se musí profese sestry vyznačovat souborem znalostí, komunikativní asociálně-interakční způsobilostí, intrapersonální ainterpersonální způsobilostí, smyslem pro službu veřejnosti, etickým přístupem, oddaností kpráci apacientům, odpovědností za výkon ošetřovatelských činností aza stávající soubor výkonových standardů, autonomií rozhodnutí ve vybraných oblastech vlastní pracovní činnosti, aplikací výsledků výzkumu ateorie vpraxi, způsobilostí permanentně hodnotit svoji práci, důvěrou jednotlivých pracovníků vprofesi apracovníků vtýmu (Bohutínská, 2005). Sestra má velkou zodpovědnost za péči, kterou poskytuje pacientovi. Vrámci své práce je povinna respektovat čtyři základní složky ošetřovatelství, kterými jsou: péče ozdraví, předcházení onemocněním apodílení se na zlepšování zdravotního stavu nemocného azmírňování jeho bolesti. Sestra si cení pacienta sjeho náboženským přesvědčením, životními hodnotami, zvyky, při ošetřování usiluje vytvářet podmínky, které jsou vyhovující individuálním potřebám nemocného člověka. Během provádění ošetřovatelské péče nese sestra plnou odpovědnost za výkony, které provedla. Musí si neustále uvědomovat, že její chování kpacientovi má případné následky, proto by se měla vyhnout nevhodným nebo odmítavým postupům. Sestra vynakládá úsilí na pomoc pacientovi nebo klientovi během jeho náročného životního rozpoložení, kterým může být jakákoli nemoc nebo úraz. Během styku spacientem využívá pozitivních prvků komunikace jako jsou individuální aempatický přístup (Judičáková, Dysková, Žemličková, 2013). Dalším úkolem je poskytovat aktivní aindividualizovanou ošetřovatelskou péči. Povolání sestry se řadí mezi vysoce humánní profese, které vyžadují nejen fyzickou, ale ipsychickou zralost. Je žádoucí, aby sestry byly schopny zvládnout nejen vysoce odbornou činnost, ale imanipulaci smoderní technikou, administrativní imanažerskou práci av neposlední řadě si dokázaly efektivně poradit sproblémy každodenního života (Kuriplachová, Lengyelová, 2017). „Sestra má vpéči ozdraví nezastupitelné místo astává se autonomním pracovníkem. Zvyšuje se její odborná kvalifikace, rozšiřují se její kompetence, má větší samostatnost, ale izodpovědnost za životy těch, které ošetřuje.“ (Judičáková, Dysková, Žemličková, 2013, s. 67). Kabátová, Puteková (2017) realizovaly průzkum zaměřený na reálný pohled laické veřejnosti na profesi aimage sestry. Průzkumu se zúčastnilo 135 respondentů. Vyhodnocením údajů zjistili, že 61 % laické veřejnosti vnímá sestru jako pomocnici lékaře, která kvýkonu svého povolání nepotřebuje vysokoškolské vzdělání. Pozitivním zjištěním bylo, že role sestry alékaře je podle veřejnosti stejně důležitá anavzájem se musí doplňovat. Nejdůležitější vlastnost usestry je lidskost (64 %) azměny by veřejnost přijala zejména voblasti komunikace (74 %). Profese sestry patří podle 85 % veřejnosti mezi přední povolání, podle 61 % je toto povolání na výkon náročné anedostatečně finančně ohodnocené (76 %). Zkušenosti sprací sestry jsou hodnoceny veřejností v73 % pozitivně. Právě ztohoto důvodu je nezbytné, aby byly sestry erudovanými pracovnicemi ve svém oboru. Aby sestra mohla vykonávat zdravotnické povolání, musí nabýt odborné způsobilosti. Problematika kompetencí představuje oblast, která ovlivňuje postavení sestry vmultidisciplinárním týmu. Kompetence každého člena zdravotnického týmu jsou jasně dány. Kompetence sester na Slovensku vymezuje vyhláška MZ SR č.j. 95/2018 Sb. Tato vyhláška vstoupila vplatnost 1. dubna 2018. Na základě této vyhlášky se určuje rozsah ošetřovatelské praxe poskytované sestrou samostatně na základě pověření lékaře ave spolupráci slékařem (Dimunová, Mohnyanski, Raková, 2018).

Mezi základní atributy ošetřovatelského povolání patří:

•Pevné zanícení pro službu, kterou ošetřovatelství poskytuje – atribut, který se pokládá za principiální. Ošetřovatelství představuje pomoc, humanistickou službu nasměrovanou na zdravotní potřeby jednotlivců, rodin akomunit.

•Víra vdůstojnost ahodnotu každého člověka. Tento atribut je založen na židovsko-křesťanské filozofii oposvátnosti lidského života ahodnoty jednotlivce. Základní hodnotou ošetřovatelství je každá bytost bez ohledu na národnost, rasu, vyznání, barvu pleti, věk, pohlaví, politickou příslušnost či společenskou třídu.

•Ochota vzdělávat se odráží potřebu celoživotního kontinuálního vzdělávání.

•Samostatnost vrozhodování nebo právo na sebeurčení. Je třeba, aby sestry zaměřily své snahy na rozvoj autonomie pro výkon své profese amohly tak znalosti adovednosti využívat svobodně azároveň svými schopnostmi aautoritou dokázaly zaručit, že poskytované ošetřovatelské služby budou bezpečné aúčinné (Hudáková, 2019).

1.2Osobnost sestry vkontextu biopsychosociálních předpokladů pro výkon povolání

Povolání sestry patří kjedněm znejnáročnějších, je povoláním mimořádně náročným nejen po stránce tělesné, ale ipo stránce psychické aemocionální. Nároky, které jsou na sestry kladeny, vsoučasnosti znásobuje také společenský status, morální afinanční nedocenění sester adlouhodobě poddimenzované personální obsazení na počet pacientů. Profese sestry je sice společensky akceptovaná ahodnocená relativně vysoko, avšak zájem ototo povolání rapidně klesá. Je to ovlivněno náročností samotné práce, konfrontací sester srozličnými situacemi av neposlední řadě ineadekvátním finančním ohodnocením (Zvalová, Miklošovičová, Puškárová, 2007).

„Pod pojmem osobnost si můžeme představit konkrétního člověka spolu sjeho osobnostními vlastnostmi, přičemž některé znich jsou přítomny permanentně, zatímco jiné se projevují pouze vsouvislosti sprožíváním zvláštních situací.“ (Humpl, Prokop, Tobiášová, 2013, s. 89). Práce zdravotnického pracovníka je orientována převážně na nemocného člověka, je zřejmé, že vysoké nároky jsou kladeny na samotnou osobnost zdravotníka (Zacharová, Hermanová, Šramková, 2007). Povolání zdravotnického pracovníka není zpohledu dlouhodobého zvládání vyšších nároků na psychiku, otázky bezpečnosti ve vztahu kodbornosti či chování vůči pacientům isobě samému ideální prací pro každého. Zacharová, Hermanová, Šramková (2007) uvádějí následující osobnostní předpoklady, které člověka jistým způsobem předurčují kvýkonu zdravotnického povolání: tvůrčí přístup, dostatečná kritičnost asebekritičnost skontrolou vlastního jednání, přiměřená dávka empatie porozumění problémům nemocných, klidné vystupování, rozvážné, nikoliv povýšené, smysl pro humor, ale ne přehnaný optimismus – vhodné smát se snemocným, ne nemocnému, hodnotová orientace – vpopředí každodenní činnosti, humánní vztah knemocnému – projev vyrovnanosti azralosti organismu.

Osobnostní předpoklady integrují rozumovou, citovou avolní vyspělost, pevný charakter, schopnost empatie, odhodlání pomáhat lidem, takt, důslednost, svědomitost, kreativitu – způsob, jakým sestra řeší svěřené úkoly ajak je schopna vnímat arealizovat nové podněty, pevný charakter, hodnotová orientace – žebříček hodnot asmysl pro povinnost, přiměřené vystupování – asertivní jednání, trpělivost, pohotové reakce, sebeovládání.

Odborné předpoklady představují odborné znalosti apraktické dovednosti nabyté během studia aprofesionální praxe. Nezbytné je dodržování profesionálního standardu, zohledňování profesionálních požadavků, tak aby nedošlo kpoškození pacienta. Fyzické apsychické předpoklady – rozumíme jimi dobrý fyzický apsychický stav, což předpokládá důslednou aplikaci zásad zdravého způsobu života, péče ovlastní zdraví. Dodržováním psychohygienických zásad sestra plní významnou povinnost nejen vůči sobě samé, ale ivůči svým pacientům (Farkašová, 2009).

1.3Profesionalismus sestry

Profese je definována jako soubor poznatků získaných prostřednictvím formálního vzdělávání, rozvinutou úrovní specifických dovedností asouborem norem chování známým jako profesionalita. Profesionál se vyvíjí vprocesu socializace, který začíná formálním vstupním vzděláním zaměřeným na získání znalostí adovedností. Následují pracovní kariérní zkušenosti, přijímání profesionálních vzorových postojů, chování ajednání. Žiaková akol. (2023) zdůrazňují, že „profesionalismus představuje multidimenzionální konstrukt, který zahrnuje intrapersonální, interpersonální aveřejné složky. Vztahuje se na chování, cíle nebo vlastnosti, které definují profesionální osobu nebo profesi.“ Profesionalita souvisí také skvalitou ošetřovatelské praxe. Bachratá, Kristová (2017) připomínají, že od sester se vyžaduje, aby ve své rutinní praxi prokázaly profesionalitu, která zvyšuje spokojenost příjemců zdravotních služeb apozitivně působí na jejich zdravotní stav, což může být přínosem ipro osobní aprofesní růst sester. Profesionalismus ajeho úroveň se liší vrůzných kulturách av různém prostředí. Pro úspěch arozvoj ošetřovatelské profese je nezbytné zviditelňovat profesionalitu sester apoukázat na jejich přínos vsystému zdravotní péče. Sestry jsou důležitou součástí poskytování zdravotní péče, neboť bez nich by nebylo možné realizovat klinickou medicínu vpraxi. Jsou neodmyslitelnými členy zdravotnického týmu. Jejich úkolem je uspokojovat biologické, psychologické asociální aspekty pacienta, také respektovat jeho názory aduchovní principy. Nezbytnou součástí profese sestry jsou kritické myšlení, odborné znalosti apraktické zkušenosti. Vpovolání sestry hraje důležitou roli vztah spacientem založený na úctě kčlověku. Pacienti jsou lidé, kteří potřebují pomoc avnímají každý projev sestry, na který nevědomě reagují (Obročníková, Majerníková, 2018). Úkolem sestry je pomáhat pacientům, jejich rodinám askupinám dosahovat jejich fyzického, duševního asociálního potenciálu. Sestry vykonávají úkoly, které podporují zdraví, předcházejí nemocem azároveň posuzují, plánují avyhodnocují péči, kterou poskytují během nemoci. Mohou pracovat vnemocnicích nebo vkomunitě, autonomně nebo jako členky zdravotnických týmů. Nesou odpovědnost za svá rozhodnutí ajednání (Hudáková, 2019).

1.4Koncept self-care vošetřovatelské praxi

■ Fyzické zdraví

Podle definice Světové zdravotnické organizace (WHO) je fyzická aktivita jakýkoli tělesný pohyb produkovaný kosterními svaly, který vyžaduje výdej energie. Fyzická aktivita se vztahuje na veškerý pohyb ve volném čase, během dopravy nebo jako součást práce osoby. Fyzická aktivita střední avysoké intenzity má pozitivní vliv na zdraví člověka. Pravidelná fyzická aktivita pomáhá předcházet chronickým nepřenosným onemocněním, jako jsou srdeční onemocnění, mrtvice, diabetes aněkteré typy rakoviny. Pomáhá také předcházet hypertenzi, udržovat zdravou tělesnou hmotnost apřispívá ke zlepšení duševního zdraví, kvality života apohody. Fyzická inaktivita neboli nečinnost je jedním zhlavních rizikových faktorů úmrtnosti na chronická nepřenosná onemocnění. Lidé, kteří jsou nedostatečně fyzicky aktivní, mají o20 % až 30 % vyšší riziko úmrtí vporovnání slidmi, kteří jsou dostatečně fyzicky aktivní (Ondriová, Cinová, 2021). Výzkum Šeblové (2007) prokázal, že lidé vrůzných profesích by měli vykonávat ve svém mimopracovním životě aspoň jednu fyzickou, sportovní aktivitu, která napomůže kcelkovému uvolnění organismu aposílení sebe sama. Upomáhajících profesionálů se na zachování pracovní imimopracovní pohody klade důraz na vykonávání tohoto druhu aktivit, vzhledem kjejich každodennímu kontaktu sklienty. Fyzická složka se podle Richardse et al. (2010) týká fyzických aktivit, které charakterizuje adekvátní využívání vlastní energie apohyb vlastního těla. Lovašová (2021) tvrdí, že fyzická složka se zaměřuje na fyzické zdraví pomáhajícího profesionála. Fyzické zdraví je to nejdůležitější pro to, aby se pomáhající profesionál cítil dobře. Vtomto faktoru jde zejména ocvičení, zdravý životní styl, jídlo, udržování fyzické kondice, potlačování negativních jevů ajejich nahrazování za něco pozitivního. Navrácení stavu fyzické apsychické pohody voblasti péče osebe lze dosáhnout angažovaností se pracujícího profesionála vaktivitách, které mu umožňují dosáhnout, resp. udržet si tento stav.

1.5Socializace vprofesi sestry

■ Modely profesionální socializace aodborného růstu

Profesionální socializace je komplexní proces astudenti potřebují čas na asimilaci profesionálních identit. Procesem identifikace se sošetřovatelským povoláním zabývalo několik autorů. Naprostá většina vytvořených modelů představuje sekvenční sérii fází začínajících obrazem laické osoby akončící obrazem profesionála.

Model Idy Harperové Simpsonové popisuje třífázový proces profesionální socializace:

1.stadium: nabývání dovedností vpracovních postupech,

2.stadium: navázání se na významné osoby vpracovním prostředí,

3.stadium: internalizace hodnot profesionální skupiny.

Daltonová, Thompsonová aPriceová vyvinuly model stadií profesionální dráhy sester, který hovoří otom, že pokud čerstvá absolventka ošetřovatelství nastoupí na nové pracoviště, její profesionální socializace pokračuje:

1.stadium: vykonává rutinní povinnosti pod vedením mentora (supervizora),

2.stadium: pracuje samostatně azodpovědně,

3.stadium: přebírá zodpovědnost za ovlivňování, vedení, řízení arůst jiných,

4.stadium: ovlivňuje vedení organizace nebo její části; zastává vedoucí funkci.

1.6Interpersonální vztahy vošetřovatelské praxi

1.6.1Vytváření adiferenciace interpersonálních vztahů na pracovišti vkontextu uspokojování sociálních potřeb

Význam sociálních vztahů na pracovišti je určen především tím, že právě vnich dochází kuspokojování sociálních potřeb člověka. Představují potřebu sociálního kontaktu, ale také potřebu dávat apřijímat pomoc (Nešpor, 2015). Za další ze sociálních potřeb lze považovat touhu někoho ovládat nebo se někomu podřizovat. Nedílnou součástí těchto potřeb je inutnost být přijat, patřit knějaké skupině av ní si najít osobu blízkou vlastní hodnotové orientaci, kde se mu poskytne určitá potřeba sociálních jistot.

Zhlediska těchto potřeb, které se rozvíjejí vrámci začlenění jednotlivce do jednotlivých sociálních skupin, se věnuje pozornost specifických typů sociálních vztahů:

•vztahy vzájemného nároku: vpočáteční fázi utváření pracovní skupiny uvádíme své požadavky aočekávání od pracovní skupiny nebo jednotlivých pracovníků. Postupně se přidávají jak očekávání anároky na pracovníky, tak inároky na vedoucí pracovní skupiny.

•vztahy vzájemné odpovědnosti: odpovědnost za plnění přidělených pracovních úkolů jednotlivce, ale icelé skupiny aodpovědnost za všechny členy pracovní skupiny.

1.6.2Interakce sestra–pacient

1.6.3Interakce sestra–sestra aostatní zdravotničtí pracovníci

1.6.4Faktory modifikující interpersonální vztahy na pracovišti

1.6.5Faktory pozitivně modifikující interpersonální vztahy na pracovišti

1.6.6Management lidských zdrojů

1.7Prosociálnost aaltruismus vošetřovatelské praxi

1.8Age management vkontextu interpersonálních vztahů ve zdravotnické praxi

1.8.1Stereotypní pohled na věk

•péče ozdraví,

1.8.2Age management versus ageismus