Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

Copyright © Tess M. Puffrová, 2025

Cover © Michaela Dopitová, 2025

© DOBROVSKÝ s.r.o., 2025

https://x.com/knihydobrovsky/

www.facebook.com/KnihyDobrovsky.cz

instagram.com/nasenakladatelstvi

ISBN 978-80-277-5861-6 (ePub)

ISBN 978-80-277-5862-3 (mobi)

TESS M. PUFFROVÁ

Obsah

Prolog

Kapitola 1

Kapitola 2

Kapitola 3

Kapitola 4

Kapitola 5

Kapitola 6

Kapitola 7

Kapitola 8

Kapitola 9

Kapitola 10

Kapitola 11

Kapitola 12

Kapitola 13

Kapitola 14

Kapitola 15

Kapitola 16

Kapitola 17

Kapitola 18

Kapitola 19

Kapitola 20

Kapitola 21

Kapitola 22

Kapitola 23

Kapitola 24

Kapitola 25

Kapitola 26

Kapitola 27

Kapitola 28

Kapitola 29

Kapitola 30

Kapitola 31

Kapitola 32

Kapitola 33

Kapitola 34

Epilog

Poděkování

Pro pošramocené holky,

které hledají cestu ze tmy

Prolog

Bezhlavě jsem cpala oblečení do vaku, zatímco mi po zádech stékaly kapky potu. Cítila jsem, jak mi pod kožichem putují přes páteř k okraji kalhot. Srdce mi dunělo v hrudi takovou silou, až jsem měla pocit, že mi co nevidět prorazí hrudní koš, stažený úzkostí.

Mrkla jsem na digitální budík vedle rozestlaný pohovky a uvědomila si, že mi dochází čas. Nechala jsem zbytky svýho oblečení viset z otevřený zásuvky komody a popadla jsem vak. Prohnala jsem se ke kuchyňskýmu koutu, kde se kromě haldy špinavýho nádobí a odpadků někde nacházely i moje doklady. Pustila jsem nacpaný zavazadlo na zem a začala rozklepanýma rukama rozhrnovat nepořádek ve snaze najít svůj pas, když se zvenku ozvalo burácení motoru.

Krev v žilách mi ztuhla a moje splašený srdce hrozilo, že vypoví službu. Tohle nešlo podle plánu, ani trochu. Jak to, že se to tak strašlivě pokazilo?

Když jsem dnes ráno celá vyklepaná z nervozity opouštěla hotel, v hlavě jsem měla všechno promyšlený do toho nejmenšího detailu. Jenže se objevily překážky a já neměla připravený žádný plán B. Původně jsem měla odjet autem, ale můj odvoz se už několik hodin neozýval. Krvácelo mi z tý zrady srdce. Očividně jsem vložila důvěru do rukou nesprávný osoby.

A teď budu muset běžet lesem.

Už jsem nemohla čekat.

Hluk motoru umlknul a ozvalo se bouchnutí dveří od auta následovaný těžkými kroky, pod kterými praskaly větvičky a šustilo listí. Každý ten krok jako by mi odpočítával poslední vteřiny života.

Vrhla jsem se k zadnímu okýnku, abych unikla.

Můj čas vypršel.

Kapitola 1

Natalie nepřestávala plakat. I mně bylo do breku, cítila jsem ten knedlík v krku a palčivý tlak za očima, ale nedovolila jsem si poddat se tomu. Zatnula jsem zuby a ruce sevřela v pěst. Nehty se mi zaryly do dlaní a já za tu lehkou bolest byla ráda. Bylo lepší cítit fyzickou bolest než tu v mojí hrudi pokaždý, když jsem si uvědomila, v jaký situaci jsme se nacházely.

Máma byla mrtvá.

Neměly jsme kam jít.

Ale nesměla jsem plakat, musela jsem být silná. Pro Natalii.

Už jste se někdy ocitli ve sračkách? Ale jako opravdu, opravdu, ve sračkách? Metaforicky, samozřejmě.

Mnohem radši bych teď stála po kolena ve výkalech, než abych byla tady, přišpendlená k židli chlapem s pazourama většíma než moje stehno, přinucená dívat se do prasečích oček Teddyho Bakera a škvařit se ve vlastním potu.

„Dvacet tisíc dolarů,“ zopakoval mi blahosklonně a vypustil ze svý ropuší tlamy oblak kouře. Přísahám, celej ten chlap vypadal jako ropucha. Jeho pysky působily, jako by je pobodaly včely, rosolovitý podbradek mu skoro spočíval na prsou a zavalitý břicho měl nacpaný do proužkovanýho obleku, jehož knoflíky hrozily, že každou chvíli odletí a vyrazí mi oko. Kéž by odletěly tak šikovně, aby vyřadily tu gorilu, co mě držela, a já tak dostala šanci na útěk. Jenže to se dělo jen ve filmech. Navíc by mi útěk nepomohl. Jednak by mě zadržela ochranka před dveřma kanceláře a jednak by Teddy prostě vytáhl bouchačku a střelil mě do zad. Nebo do kolena – koneckonců, i když pro něj dvacet táců nemohlo být moc, asi by je radši chtěl splatit než se mě zbavit.

„Teddy, neblázni, kde bych vzala dvacet táců?“ řekla jsem a upjatě se zasmála. „Jsem si jistá, že to s Joannou nějak vyřešíš.“

Už jsem měla dost žehlení průserů svojí starší sestry. Neměla jsem v úmyslu sypat z kapsy peníze pokaždý, když si řekla. Pokaždý, když si půjčila od nesprávnejch lidí nebo když brečela na kolenou a přísahala, že je to jenom na jídlo. Kecala. Vždycky kecala, kupovala si drogy, a nakonec jsem to byla já, kdo neměl co jíst. Na tohle jsem byla už moc stará. Teda, bylo mi dvaadvacet, ale psychicky jsem měla pocit, že je mi šedesát, a občas jsem se při pohledu do zrcadla fakt divila, že moje vlasy nejsou úplně bílý. Ale pořád byly černý.

Teddyho očka po mně se zájmem přejela. Naklonil hlavu na stranu a chvíli studoval můj výraz, ale neměla jsem tušení, co z něj chtěl vyčíst. Nejspíš na mně bylo vidět, že jsem podělaná strachy. I když ropuší král působil jako postava z přihlouplýho animáku, bylo mi jasný, že v týhle kanceláři je v ohrožení můj život. Nebo moje končetiny. Kolikrát mi Joanna skrčená v mojí posteli na koleji vyprávěla, že někomu pomalu odkrajoval prsty nebo trhal zuby? Při tý myšlence jsem stiskla rty pevně k sobě a zaryla prsty do sedadla židle. Loupla jsem očima po chlapech kolem sebe, jako bych chtěla odhalit, který z nich bude mít tu čest mi ublížit. Nejspíš by to padlo na velkopazouratce.

„Nech mě jít, nechci s tím mít nic společnýho. Vyřeš si to s ní.“ Ne, nechtěla jsem, aby Joanně odkrajoval prsty, ale pokud jsem to měla být já, nebo ona, volím ji. Klidně mi říkejte mrcha, ale to ona se dostala do nějaký mně neznámý bryndy a tak strašně se zadlužila. Možná se chtěla utopit v koksu, ale to je její problém.

Nebo jsem si to aspoň snažila namlouvat.

Abyste pochopili, moje sestra pro mě byla vším. Nikdy jsme neměly zrovna na růžích ustláno, ale staraly jsme se jedna o druhou, zvládaly jsme to. Jenže jsme se ocitly na dně. A zatímco já se z něj vyhrabala, ona si v něm začala lebedit. Trpělivost mi s ní došla zhruba před čtvrt rokem. Tehdy jsem ji našla sjetou na chodníku před kolejí a opět se dožadovala azylu a peněz, který jsem neměla. Nechala jsem ji na tom chodníku. Další den už tam nebyla. A když se pak ukázala znova, bouchla jsem jí dveřma před nosem. Jen zřídka jsem přijala její hovor, a to převážně končilo mým vzteklým zavěšením. Ignorovala jsem její prosebný esemesky a až na chvilkovou slabost minulý týden, kdy jsem jí do telefonu začala nadávat a brečet u toho jako šílenec, jsem s ní nebyla v kontaktu.

Většinou jsem se uměla ovládat, ale zrovna ten den, co mi volala – nejspíš, aby zase žadonila o peníze –, mě vyhodili z brigády ve studentským baru. Měla jsem nervy na pochodu, cejtila jsem se zhrzeně a navíc vystrašeně, protože to byla moje nejlíp placená práce a bez úspor z ní jsem neměla šanci zaplatit ubytování na koleji na další semestr.

Vyřvala jsem svoje problémy do telefonu a Joannu ani nepustila ke slovu. Svůj výlev jsem zakončila zhruba tímhle: „Vyhodí mě z koleje a možná do týdne pojdu hlady! Mám svých problémů dost!“ Pak jsem to položila. Potom se mi ještě párkrát pokusila volat, ale už jsem jí to nezvedla.

Chtěla jsem se od ní odříznout, vážně jo. Protože moje snahy dostat ji na odvykačku nebo aspoň do nějaký normální práce, která nevyžadovala svlíkání u tyče, kšeftování s drogama a spaní s pochybnýma chlápkama, skončily neúspěchem.

Dlouhou dobu jsem doufala, že to zvládne jako já – nechá zlou minulost minulostí a postaví se na nohy. Snila jsem o tom, že jednou spolu vystudujeme a budeme žít v nějakým hezkým baráku a mít třeba kočku. Milovala jsem ji, byla to jediný, co jsem v životě měla. Vždycky jsme byly spolu, jen my dvě, ať už jsme bydlely v děcáku nebo po ubytovnách. A zatímco já se po dovršení zletilosti začala snažit vést normální život, našla jsem si bezpočet prací a přihlásila se na školu, ona dál zůstávala ve sračkách. A nechtěla z nich vytáhnout. Nenechala si pomoct. Nakonec mi to došlo, i když to trvalo, a tak jsem jí přestala nabízet pomocnou ruku a snažila se žít bez ní.

Jenže přestože jsem se snažila, ona mě stále stahovala k sobě do problémů. Jako dneska.

Teddy mlasknul a vstal. Párkrát zabafal z doutníku a začal kolem mě pomalu obcházet. „Víš, tvoje sestra je dost nezodpovědná,“ pronesl, jako bych to snad sama nevěděla. „Není s ní pořádná domluva, a tak nějak si uvědomuju, že bych z ní ty peníze nevytřískal, i kdybych ji pomalu stahoval z kůže.“ Žaludek mi po jeho slovech ztěžknul a na čele mi vyrazil ledovej pot. Ošila jsem se, když Teddy došel za mě a položil mi svoje tlustý pracky na ramena. „Ale ty seš jiná, Natalie,“ pokračoval a do hlasu se mu vkradl úlisný medový tón. „Žiješ spořádaně, pracuješ, šetříš si –“

„Nemám ani floka! Žiju z ruky do huby!“ namítla jsem panicky. A byla to smutná pravda, konec každýho semestru pro mě znamenal obrovskej finanční stres, během kterýho jsem si vyčítala večery strávený po hospodách a zbytečný útraty.

Teddy mi stiskl ramena, až mi je málem rozdrtil. „Nepřerušuj mě,“ zasyčel zlostně a já okamžitě sklapla. Zakousla jsem se do piercingu v jazyku a schoulila se na židli, jako bych měla šanci se skrz ni propadnout do jiný reality a tomuhle zpropadenýmu místu uniknout. „Takže,“ pokračoval Teddy a odstoupil ode mě, „co kdybysme spolu uzavřeli dohodu?“

Pravidlo číslo jedna – nikdy neuzavírejte dohodu s peklem, neodejdete jako vítěz.

Ani jsem nedutala, když Teddy pomalu obešel prosklený konferenční stolek a pohodlně se rozvalil zpátky do koženýho křesla, který pod jeho vahou zaskřípělo. Labužnicky potáhnul z doutníku a křivě se na mě usmál. „Do týdne mi ty prachy seženeš a já nechám Joannu žít,“ pronesl a jeho úsměv byl najednou ledový a krutý.

Všechno v těle se mi sevřelo a srdce mi při tý představě na chvíli přestalo bít. Aby mý sestře pro výstrahu useknul jeden dva prsty? OK. Ale zabít ji? Že bych ji už opravdu nikdy neviděla? Nikdy bych ji už nemohla obejmout, utěšit a slíbit jí, že to bude dobrý, že to nějak zvládneme?

I když jsem se mermomocí před tím ďáblem snažila nedat na sobě nic znát, do očí se mi začaly tlačit slzy. Oklepal popel z doutníku a podíval se na mě s kamenným výrazem ve tváři. „Když se na to vykašleš, klidně tu děvku podříznu, je mi ukradená. Ale něco mi říká, že tobě ne.“ Srdce mi asi vážně přestalo bít, nebo jsem se dostala do nějakýho šílenýho transu. „Asi ti nemusím říkat, že obrátit se na policii by bylo velmi nešťastný rozhodnutí,“ dodal posměšně, ale já už ho sotva vnímala. Hlava se mi točila, zrak rozmazával a v uších mi hučelo tak, že jsem z ropuších pysků musela odezírat Teddyho poslední připomínku: „Máš týden.“

Matně si vybavuju, že mě velkopazouratec vytáhnul na nohy a v surovým sevření mě vyvlekl z kanclu. Vláčel mě dál tmou, kterou protínaly záblesky světel ze stroboskopů a černý lampy. Nevnímala jsem, jak jsme scházeli po schodech, stejně jako jsem nevnímala, když mě protáhl davem opilejch chlapů a polonahejch ženskejch v neonovým prádýlku. Pořád mi hučelo v uších, ale teď jsem si už nebyla jistá, jestli to je hlasitá hudba kolem, nebo můj vlastní tep. Až když mě chlap vystrčil z klubu do chladnýho nočního vzduchu, došlo mi, že to je můj tep.

Musela jsem se uklidnit.

Musela jsem přemýšlet.

Musela jsem zavolat Joanně a zjistit, co se, sakra, děje, do čeho se to zase namočila.

Svět kolem jako by doteď byl zpomalenej a najednou se zrychleně spustil. Jako by mě nakopnul adrenalin, mrknutím oka jsem měla v ruce mobil a vytáčela Joannino číslo.

„Zvedni to, Joanno Nortonová,“ sykla jsem a přecházela po chodníku ve snaze vybít ze sebe energii, která hrozila, že mi roztrhá tělo. Jenže najednou se ozvalo: „Volaný účastník není dostupný.“ Měla jsem chuť telefonem prásknout o zem, ale ovládla jsem se.

Zmoženě jsem si přitiskla tvář do dlaní a snažila se myslet. Držet se bláhový naděje, že mi sestra co nevidět zavolá a všechno vysvětlí. Spolu pak vymyslíme, jak sehnat dvacet tisíc dolarů a bude to zase dobrý. Jako vždycky.

Jenže moje racionální já mi našeptávalo, že tentokrát je to jiný. Nejenže šlo o enormní částku, ale Joanna mi nezavolá.

Protože nemůže.

Kapitola 2

Seděla jsem na posteli se zašlým povlečením. Bylo to tu ošklivý, prázdný a smutný, přesto to byl nejhezčí pokoj, jaký jsem kdy měla. Asi bych si to měla začít trochu užívat, ale zatím mi to nějak nešlo.

„Joanno.“ Do pokoje vstoupila sestra Annes se starostlivým výrazem. Měla ho vždycky, když se na mě dívala. „Proč nejsi venku a nehraješ si s ostatními? Je tam krásně.“

Mlčela jsem a hlavou se mi honily myšlenky na to, proč jsem taková, jaká jsem. Proč se Natalie po tom všem teď venku směje s kamarády, zatímco já sedím tady? Proč nechci, aby na mě někdo sahal a ptal se mě, co se mi stalo?

Nechtěla jsem nikomu nic říkat. Ani vzpomínat na ruce máminých občasných přítelů, který na mě civěli a říkali, jak jsem krásná. Který na mě sahali, zatímco máma ležela v drogovým rauši a nevnímala, co se kolem ní děje.

„Joanno… pojď za Natalií,“ řekla sestra Annes laskavě a přerušila tím tok mých myšlenek. „Ztropila jsi takovou scénu, že musíte zůstat spolu, a teď si s ní ani nehraješ.“

„Nepotřebuje mě. Má tu nový kamarády. Kamarády svýho věku,“ namítla jsem. Copak bych si měla co říct se sedmiletými dětmi?

Sestra se lehce zasmála. „Je ti sotva deset, jsou to děti věku vás obou,“ sdělila mi důrazně. Ona nechápala, že i když mi bylo deset, panenky a princeznovský korunky mě nezajímaly.

Neuměla jsem si hrát.

Přesto jsem vstala a v doprovodu sestry Annes vyšla ven na slunce. Jen co mě Natalie spatřila, přiběhla ke mně a s nadšenýma jiskřičkama v šedých očích mě vzala za ruku. „No ták, Joanno, no ták!“ Táhla mě k obrysům skákacího panáka na chodníku.

„Natalie, víš, že tohle mi nejde…,“ namítla jsem unaveně.

„Vždyť jsi to ani nezkusila! Na,“ vrazila mi do ruky křídu. „Nakreslíme ho společně a pak můžeme skákat taky spolu. Budu tě držet za ruku,“ rozhodla a dřepla si, aby panáka dokreslila. Usmívala se a celkově působila vesele.

Byla jsem ráda, že se po mámině smrti neuzavřela do sebe. Že neměla noční můry o tom, jak mámino bezvládný tělo leží na zemi s jehlou ještě stále zapíchnutou v loketní jamce. A byla jsem vážně ráda, že si tu našla kamarády. Oak Heaven se stane naším novým domovem.

Na kolej jsem se dostala až nad ránem, jelikož mě Teddyho lidi přepadli, nacpali do auta a odvezli do tři hodiny vzdálenýho města, ale už se neobtěžovali odvézt mě zpátky. Taxi jsem si za těch pár drobáků po kapsách rozhodně nemohla dovolit, takže jsem se plahočila veřejnou dopravou.

Myslela jsem, že po špičkách projdu pokojem, padnu do postele a těch zbývajících pár hodin do rána, kdy jsem musela vstát a letět na brigádu do kavárny, strávím rozjímáním nad svým podělaným životem. Jenže v moment, kdy jsem otevřela dveře, mi došlo, že tyhle plány jsou pasé.

Moje spolubydlící a – díky bohu – dobrá kamarádka Jessie seděla na posteli u rozsvícený lampy a zajíkavě brečela.

Vykulila jsem na ni oči a rychle si přisedla, abych ji mohla obejmout. Dřív jsem nevěděla, co v takových situacích dělat. Já sama brečela jen zřídkakdy a konejšit lidi jsem neuměla. Nebo nechtěla. Ale Jessie mi za tu dobu tady dost přirostla k srdci, a i když byla dle mýho přecitlivělá až na půdu, zvykla jsem si objímat ji a utěšovat, ať už byla rozhozená kvůli sebevětší kravině. Minulý týden hodinu bulela, protože jí uschla kytka.

„Co se stalo?“ zhrozila jsem se a doufala, že jde o podobnou banalitu.

Jessie si otřela uslzený oči, který připomínaly dvě modrý studánky, a několikrát polkla, nejspíš aby ovládla svůj pláč natolik, aby mohla mluvit. „O-oni… oni mě chtějí odříznout,“ zajíkla se a nanovo propukla v pláč.

„Co? Kdo?“ vysypala jsem ze sebe zmateně.

„Rodiče,“ vykvíkla.

„Proč?“

„Kvůli kre-kreditkám,“ vyrazila ze sebe ztěžka, než se opět rozvzlykala.

„Nezvládáš je splácet?“ odtušila jsem. Věděla jsem, že Jessie má, podobně jako já, hluboko do kapsy, ale na rozdíl ode mě ji částečně podporovali rodiče, a navíc měla práci v kanceláři, která dost vynášela. Přesto měla několik kreditek, který moc nesplácela. A jejím rodičům asi došla trpělivost.

Jessie mi místo odpovědi podala úředně vyhlížející dopis. Mlčky jsem ho převzala a prolítla očima několik řádků, než mi došlo, že se dívám na výzvu ke splacení dluhu. Obdobný dopis jsem obdržela předminulý měsíc – tehdy se mi podařilo uprosit Dereka, sexy vedoucího kavárny, aby mi dal výplatu o týden dřív. Tak nějak jsem to poskládala a zařekla se, že už se mi podobná věc nesmí nikdy stát. Kreditek jsem se pro jistotu zbavila, protože byly cestou do pekla.

„Jak je to možný?“ vydechla jsem sklíčeně a podala Jessie dopis zpátky.

Zakvílela a znova si otřela oči. „Já nevím. Nějak jsem… prostě jsem… nechodila…“

„Do kanclu,“ dořekla jsem za ni. Když Jessie brečela, tak nikdy nedokázala mluvit. Teď mlčky pokývala hlavou a tvářila se tak ztrápeně jako nikdy. Zadupala jsem v sobě potřebu vmést jí do obličeje řeči typu: „Já ti říkala, že nemáš s Gillem trávit tolik času a upřednostňovat ho před prací!“ a objala jsem ji o to víc.

Jessie byla zvláštní osůbka. Na jednu stranu rozumná a cílevědomá, na druhou chaotická a nevypočitatelná. Uvědoměle studuje ekonomii, protože pak si bude moct najít hodnotný zaměstnání, ale než aby chodila na přednášky a na brigádu, tak radši tráví čas se svým přítelem na prknech dobrovolnickýho divadla, z čehož nic nemá – teda, kromě pocitu naplnění… což je asi hodně, ale na druhou stranu, když vám to nenaplní břicho, tak je to, dle mýho, k ničemu.

„Rodiče jsou naštvaný, a když mi nebudou platit školný, tak mě určitě vyhoděj,“ štkala mi do ramene dramaticky. Občas jsem měla problém poznat, jestli svoje emoční výbuchy jen nehraje, aby si potrénovala roli. Jednou jsem ji našla hystericky křičící na zemi a málem z toho měla infarkt, načež jsem zjistila, že si cvičila výstup Panny Marie, když zemřel Ježíš.

Teď to ale na hru nevypadalo.

„Aspoň nějaký rodiče máš,“ zahučela jsem ponuře. „A máš se kam vrátit, mě vykopnou rovnou na ulici.“ Možná bych zvládla chvíli platit nějakou ubytovnu, ale vzhledem k tomu, že jsem měla na krku studentskou půjčku, kterou tak jako tak po ukončení školy – ať už úspěšným, nebo neúspěšným – budu muset splatit, čert ví, jak dlouho bych zvládla nějak fungovat.

Jessie se ode mě odtáhla a tázavě se mi zahleděla do tváře. „Zase Joanna?“ odhadla.

Smutně jsem přikývla. „Jo. Je to v hajzlu,“ přiznala jsem a nervózně si začala pohrávat s kuličkou v jazyku. Jessie pochopitelně věděla o mý problémový sestře, která u nás v pokoji na tajňačku párkrát přespávala a byla důvodem číslo jedna, proč jsem věčně bez peněz. A věděla i, co přesně moje sestra dělá pro obživu, že si máchá nos v koksu a dalších sračkách, i to, že je zapletená s vládcem newportskýho podsvětí.

„Kurva,“ sykla Jess a nakrátko zavřela oči. „Co budeme dělat?“ zeptala se, jako bych měla přijít s nějakým geniálním plánem.

„Kolik ti chybí?“ zeptala jsem se.

Jess z oka skáply další slzy a se sklopenou hlavou špitla: „Dva tisíce.“ Šťastná to holka. Bylo to dost, ale sehnat dva tácy bylo reálnější než dvacet. I když, i Jess tlačil čas, takže práce od rána do večera by jí nejspíš nepomohla.

Zafuněla jsem a vstala z její postele. „Nevím,“ přiznala jsem, a než abych snášela její pohled plný obav, popadla jsem hygienickou tašku a osušku a vydala se do sprch.

Stála jsem pod proudem vody jako bez duše. Tupě jsem civěla na špinavý zažloutlý dlaždice a ani se nesnažila pohnout. Můj život byl ze dne na den v háji a neviděla jsem cestu, jak se z toho vyhrabat. V hlavě jsem si narychlo spočítala, že kdybych neměla útratu ani jeden cent, dvacet tisíc bych vydělávala víc než rok.

Když jsem vystoupila ze sprchy převlečená do vytahanýho trička a šortek na spaní, zvažovala jsem prodej orgánů. Kolik bych asi dostala za ledvinu? A je vůbec možný sehnat kupce a nechat si ji odstranit za týden? Je vůbec možný sehnat někoho, kdo mi během operace nesebere i zbytek orgánů?

Přešla jsem k jednomu z řady umyvadel a vyčistila si zuby dost roztřepeným a opotřebovaným kartáčkem. Používala jsem ho už tak dva roky. Nový by byl luxus, který jsem si nemohla dovolit. Stejně tak jako značkový šampony a krémy. Nebo kadeřník.

Pročesala jsem si svý krátký černý mikádo a zamračeně sledovala linii konečků. Manikúrními nůžkami jsem si opatrně zarovnala ofinu a přečuhující vlásky u levý čelisti. Nebylo to perfektní, jako když mě stříhávala Joanna, ale vypadalo to celkem dobře. Nikdy jsem nebyla na dlouhý vlasy, měla jsem pocit, že mi tíží hlavu, což jsem opravdu nepotřebovala. Navíc dlouhý vlasy byly Joanninou předností a já s ní nikdy neměla potřebu soupeřit. Ona byla ta ďábelská kráska svolná ke každý špatnosti. Já nebyla tak přitažlivá a rozhodně ne tolik ženská, i když jsme obě byly obdarovaný velkým poprsím. Joanna s radostí dávala svoje tvary na odiv v přiléhavých šatech, já volila radši volný a pohodlný oblečení.

Vyčerpaně jsem se vrátila na pokoj a zjistila, že Jessie stále pláče. Už ne tak usedavě, ale dost na to, aby jí to nedovolilo spát. Ani mně starosti nedopřály klid, i když mi bylo jasný, že bych odpočinek zatraceně potřebovala.

Lehla jsem si do postele a zahleděla se na strop. Dlouhou chvíli jsem mlčela a naslouchala tichýmu popotahování, než jsem se rozhodla pokusit se Jessiin smutek odehnat. „Škoda, že nemůžeme prodat svý panenství.“ Tlumeně se uchechtla, takže to asi fungovalo. „Kdybych věděla, že tím vydělám dost, klidně bych se šla kurvit,“ pokračovala jsem.

Nebyl to úplně scestný nápad, ale dvacet tisíc během jednoho týdne? Musela bych spát tak s deseti chlapy denně, nebo si najít nějakýho starýho zazobanýho prasáka. Ti ale většinou chtěli dračice, jako je má sestra, nebo krásný blonďatý panenky – k tomu měla Jessie blíž než já. Ale ta jistě nebyla natolik zoufalá, aby prodala svý tělo a podvedla tak svýho milovanýho Gilla.

„Co Gill, ten ti nemůže pomoct?“ napadlo mě. Nebyl to žádný zbohatlík, ale třeba by měl nějaký úspory, který by Jessie mohl poskytnout. Nebo by si mohl vzít nějakou půjčku.

Jessie potichu zakňourala. „Bojím se mu to říct.“

Ve tmě jsem protočila oči. Jessiina obava byla naprosto mimo mísu. Gill do ní byl blázen, a už když spolu minulý semestr začali chodit, bylo jasný, že je pro ni ochotný udělat cokoliv. Občas jsem jí to záviděla – teda, ne Gilla, pochopitelně, ale ten vztah. To, že vás někdo tak strašně moc miluje a obětuje se pro vás. Já to nikdy nepoznala a pochybovala jsem, že někdy poznám. Už dávno jsem nevěřila na lásku. Dřív jsem možná doufala, že najdu toho pravýho, prince na bílým koni, který mě zachrání a vyvede z chudoby, ale po nespočtu špatných zkušeností a vztahů na jednu noc mě naivita opustila.

„Neboj se, nic horšího, než že ti nepomůže, se stát nemůže,“ ujišťovala jsem kamarádku přesvědčeně. Vážně jsem si byla jistá, že Gill Jessiiny problémy vyřeší.

To jsem ještě nečekala, že bude řešit i ty moje.

Jakmile venku začalo svítat, hodila jsem na sebe mikinu s kapucí a svoje oblíbený, prošoupaný kapsáče, který nebyly v módě ani když jsem si je kupovala před pěti lety v second handu. Popadla jsem batoh a vyrazila pěšky do kavárny Coffee and Cake v srdci kampusu.

„Nat, jsi tu brzo,“ podivil se Derek, když jsem vstoupila. Právě vyndával z krabice na zemi balíčky s kávovými zrny a rovnal je do police. Světle hnědý zvlněný vlasy mu při tom padaly do očí a on si je bezděčně odhrnul. I když to dělal bezmyšlenkovitě, stejně u toho vypadal jako model během focení. Nedivila jsem se, že po něm hází okem každá holka, co projde těmahle dveřma. Derek byl prostě kus! Táhlo mu na třicet, ale tělo měl jako dvacetiletej. Vypracovaný ruce, vlasy, za který by dal kdovíco nejeden muž i žena a k tomu ten nejpřitažlivější úsměv, jaký jsem kdy viděla. Jakmile mě jím obdařil, málem se mi podlomila kolena.

Nikdy bych nepřiznala nahlas, že je jako princ z pohádky a mým jediným snem je stanout s ním před oltářem a slíbit mu věčnou lásku. Ale to, že si představuju, jak si to rozdáváme vzadu ve skladu, bez hanby přiznám.

Abych pravdu řekla, měla jsem pocit, že jemu se taky líbím. Občas jsem ho nachytala při zírání a vždycky zrudnul a rychle se podíval jinam. A občas utrousil dvojsmyslnou poznámku, která mě nejen rozehřívala, ale i mátla. Protože už jsem tu dělala čtvrt roku a on stále neudělal žádný krok. Já ten krok udělat nechtěla, byl to můj šéf a bála jsem se, že si jeho signály špatně vysvětluju a kvůli nějakýmu hloupýmu přešlapu přijdu o práci. Anebo hůř, vyspím se s ním, zklame mě, rozejdeme se a já přijdu o práci. Ať tak či tak, všechny scénáře v mý hlavě končily tím, že přijdu o práci.

Oplatila jsem mu úsměv a přešla za pult, abych si v zadní místnosti odložila batoh. „To víš, nemohla jsem se dočkat,“ houkla jsem na vysvětlenou, proč jsem tu tak brzo.

„Že ty si u mě snažíš šplhnout?“ zasmál se Derek a opřel se o rám dveří stylem, že by hned mohl zdobit obálku časopisu – jak říkám, hotový model.

„Nó… kdybych ti pověděla, že jsem se dostala do blbý finanční situace, co bys mi na to řekl?“ zariskovala jsem. Jestli Joanna za týden přijde o život, já ten svůj nechci. Takže nemám co ztratit. A k čertu s tím, kdybych nebyla vystresovaná z možný smrti mý sestry, hned bych se na Dereka vrhla a rozdala si to s ním klidně uprostřed kavárny.

Derek stáhl obočí a skousnul si úzký ret. „Máš problémy?“

Kývla jsem. I když jsem byla v pokušení mámit z něj peníze, věděla jsem, že tolik nemá, a i kdyby měl, nedal by mi je.

„Možná bych,“ protáhl a udělal ke mně krok, „ti mohl zvýšit plat. Trošku, aby se ostatní nezlobili,“ dodal rychle a povytáhl koutky úst.

Donutila jsem se mu úsměv opětovat, ale neměla jsem, co bych mu na to řekla, a tak jsem se radši začala chystat na směnu. S Derekovým pohledem v zádech jsem si přetáhla přes hlavu mikinu a odhalila svý tělo v červeným volným crop topu. Díky bohu za dnešní módu – moje obnošený hadry vypadají jako cool značkový kousky.

„Zvednu ti ho o dolar na hodinu. A… a k tomu snídaně zdarma,“ doplnil trochu nejistě.

Otočila jsem se k němu a všimla si, že jeho zelenavý oči visí na mým obnaženým břichu. Bylo mi jasný, co vidí – moje žebra. Sklopila jsem oči a cítila se zahanbeně. Nechtěla jsem působit jako případ pro charitu a měla jsem potřebu jeho nabídku odmítnout a ujistit ho, že se o sebe dokážu postarat a zajistit si jídlo sama. Ale pravda byla, že jsem to nedokázala. Ne teď, ne s Joanninými zásahy do mý peněženky. Ke kolejnýmu jsme sice měli možnost připlatit si za jídlo, ale to jsem udělala jen první semestr tady. Nevěděla jsem, že kvůli brigádám budu mít problémy stíhat otevírací doby jídelny a zbytečně mi propadnou peníze. Takže znova už jsem si kolejní jídlo nezaplatila, a tak nějak se zvládala stravovat levnějc a sama. Ale teď… „Děkuju,“ špitla jsem a žmoulala si prsty, abych se mu nemusela podívat do očí.

„Ale něco za to budu chtít!“ prohlásil znenadání a já překvapeně zvedla hlavu. Usmíval se od ucha k uchu, i když mu tváře hořely. „Dostal jsem k narozeninám dva poukazy do kina a vážně nemám s kým jít…“ Teď se nahrnulo horko i do mých tváří. „Takže bych byl rád, abys mě – jako projev díků – doprovodila.“

„D-dobře,“ vykoktala jsem plaše. Ach bože, odkdy jsem plachá? Jessie na mě asi začíná mít špatný vliv, protože já taková nejsem. Nekoktám, nečervenám se a rozhodně se nenechám vyvádět z míry.

„Zítra večer?“ nadhodil Derek a nepřestával se na mě usmívat.

Přikývla jsem. „Zítra večer.“

S tím jsme si šli každý po svých. Derek pokračoval v rovnání zásob a já šla otevřít a věnovat se prvním zákazníkům. Měla jsem práci v kavárně ráda – mnohem radši než tu druhou v hlučným baru –, protože tady člověk neměl čas zastavit se a dloubat se ve svým zpackaným životě. Díky frmolu jsem byla neustále zaměstnaná a kupodivu odreagovaná. Směny tady mi vždycky rychle utekly a kafe zdarma bylo třešničkou na dortu. Jediný kaz byla nepříliš vysoká mzda.

Když se přiblížilo poledne, odepla jsem si jmenovku a vzala si cappuccino do kelímku a k tomu jeden čokoládový muffin. Cítila jsem se kvůli tomu trochu blbě, ale můj žaludek už řval hlady na protest, takže jsem ten provinilý pocit, že zneužívám Derekovy laskavosti, zatlačila do pozadí. Rozloučila jsem se a hnala na přednášku anatomie.

Když jsem nastupovala na školu, chtěla jsem být zdravotní sestrou. Říkala jsem si, že zkušenosti s pečováním o opilý nebo zfetovaný hovada už mám, takže si jen rozšířím obzory. Čím déle jsem ale studovala, tím víc mi bylo jasný, jak těžkou dráhu jsem si zvolila. Přesto jsem si nedovolila vzdát to. Věděla jsem, že na to mám, a pilně jsem studovala, abych si to dokázala. Zvládla jsem už dva semestry, byla jsem v polovině a nechtěla to zahodit. Navíc jsme měli hodiny praxe v nemocnici, který pro mě byly stejně relaxační jako práce v kavárně. I když mnohem méně příjemný.

Dnešní den na mě čekaly jen přednášky, za což jsem byla ráda. Kvůli nevyspání jsem byla malátná, takže bych jen sotva zvládla péči o raněný nebo intoxikovaný osoby. Navíc, když jsem se večer vracela na kolej, dělaly se mi mžitky před očima, takže bych mohla snadno skončit mezi pacienty. To, že jsem za celý den snědla jen ten čokoládový muffin, mýmu stavu nepomohlo.

Vpadla jsem do pokoje a chystala se jít spát, aniž bych si dala sprchu, ale ve dveřích jsem se zarazila. S Jessie na posteli seděl Gill. Drželi se za ruce a tvářili se rozpačitě.

„Né,“ zaúpěla jsem. „Jsem utahaná, dneska se nemůžu jít courat po okolí, než si to odbydete,“ upozornila jsem je a na potvrzení svých slov jsem sebou plácla na postel.

„Nechceme spolu spát!“ namítla Jess pohoršeně. „Teda, ne teď,“ dodala a vyměnila si s Gillem rychlý pohled, než se znova zadívala na mě. „Vlastně… vlastně máme návrh.“

Stáhla jsem obočí a s vypětím všech sil pozvedla hlavu, abych na ně viděla. „Návrh?“

Gill se na posteli zavrtěl, až pod ním zaskřípěla. Nebylo divu, byl to pořádný kus chlapa. Ale i když mohl děsit svou výškou a širokými rameny, byl to ten nejneškodnější kluk, kterýho jsem znala. Takový plyšový méďa, co má rád pivo a fotbal.

„Víš, Jess mi řekla o vašich problémech s penězma,“ spustil opatrně. „A měl bych řešení, ale asi se ti nebude líbit.“

„Mně se nelíbí,“ vyhrkla Jess, ale pak se kousla do rtu. „Jenže je to řešení a vlastně to není tak hrozný.“

„O co jde?“ pobídla jsem je.

Gill se poškrábal ve vlasech. „No, mám kámoše, kterej jede ve WatchStars…“

„OK, už se mi to taky nelíbí,“ vydechla jsem a zamračila se ještě víc. WatchStars byla porno platforma, kde se lidi natáčeli při všem možným a diváci jim za to platili. Asi díky tomu dostávali dojem, že jsou hvězdou v záři reflektorů. A fanoušci ty hvězdy mohli pozorovat.

„V noci jsi říkala, že by ses klidně šla kurvit!“ připomněla mi Jessie. „A tohle je mnohem bezpečnější.“

„To si zase nacvičujete nějakou hru?“ zahučela jsem.

„Ne, myslíme to vážně,“ ujistila mě Jessie.

Zmateně jsem zatřásla hlavou. „Počkej, a v čem přesně by to mělo spočívat?“

Gill pokrčil rameny. „No, natočili bysme se u sexu.“

Vytřeštila jsem na něj oči. „Já s váma do trojky nepůjdu!“

„Nespala bys s náma!“ vypískla Jess spěšně a celá při tom zrudla v obličeji. I Gill nabral růžovou barvu. „Víš, já bych si to rozdala s Gillem – na kameru. A ty…“ Jess se odmlčela a opět se kousla do rtu.

„Ty s tím mým kámošem,“ dořekl za ni Gill.

„Ne!“ odmítla jsem rychle. „Na kameru? S cizím klukem? Ani nápad!“

„No ták, Nat, je to skvělá šance, jak se dostat z problémů. Navíc nám dá peníze na ruku,“ přesvědčovala mě Jess. „A není to cizí kluk, Gill ho zná, takže ví, že se ti nic nestane. Neublíží ti, nebo tak něco.“

Zafuněla jsem a chvíli to zvažovala. Pravda byla, že to znělo rozhodně bezpečněji než prostituce na ulicích. A asi i víc anonymně než točení klasickýho porna – ne že bych se musela bát, že to uvidí moje rodina, když žádnou nemám.

„Kolik?“ sykla jsem a mentálně se začala připravovat na věc. Prostě se vyspím s nějakým klukem před kamerou. Co z toho? Kolikrát jsem už spala s cizími týpky. Ty jsem si sice vždycky zvolila sama, protože mě přitahovali, ale na druhou stranu jsem z toho neměla žádný peníze. Teď budu. A čert ví, že potřebuju každou bankovku, kterou budu schopná schrastit.

„Tři tisíce,“ pronesla Jessie nadšeně.

Uznale jsem kývla hlavou. „To je dost.“ Ale ne dost, aby to zachránilo Joannu. Jess mě ale dál propalovala zoufalým pohledem, takže jsem si nakonec povzdechla a přikývla jsem. „Tak fajn.“

Moje kamarádka zatleskala, ale Gill zvážněl. „Ještě to má jeden háček.“

„Jakej háček?“ zeptala jsem se s narůstajícím neblahým tušením.

„Víš, ten můj kámoš si zásadně vybírá holky, se kterýma bude spát. Takže… tě musí nejdřív schválit,“ vysypal ze sebe s rameny pomalu u uší.

Protočila jsem oči. „Fajn. Co pro to musím udělat?“

„Zítra večer se máme sejít v hospodě.“

Bezva. Takže musím podlejzat nějakýmu úlisnýmu pornoherci či co. Modlila jsem se jen, aby byl aspoň z poloviny tak přitažlivej jako Derek.

Kapitola 3

Asi jsem měla vědět, že vyrůstat v sirotčinci nebude žádná pohádka. Rvačky a zákeřnosti od ostatních dětí tu byly na denním pořádku. S tím jsem se vyrovnat dokázala.

Ještě dávno před máminou smrtí jsem se uměla postarat o sebe i o Natalii. Ať už šlo o to odehnat od nás zlý lidi nebo sehnat jídlo i bez peněz. Vlastně to byla máma, kdo mě poprvý v mých pěti přesvědčil, abych vzala trs banánů a mražený jídlo v krabičce, která se mi snadno vešla pod bundičku. Tehdy jsem se za to moc styděla, a ještě týdny potom se mi o krádeži zdály noční můry. Pak máma na tři dny zmizela pryč a v lednici nic nezbylo, a tak jsem šla krást znova. Natalii jsem řekla, že jsem našla máminy peníze na jídlo, aby se tím nemusela trápit i ona. Když se to opakovalo asi popátý, přestala jsem se tím trápit taky. Takže ne, usadit nějakýho blbečka a potají si od něj vzít zpátky něco, co se mně nebo Nat ztratilo, nebyl problém.

Horší bylo sledovat Natalii, jak s nadějí v očích kouká na dospěláky, kteří si sem přišli někoho z nás vybrat. Ano, vybrat. Byli jsme jako zvířata na přehlídce. Nikdy nezapomenu, jak si nás prohlíželi, jak se vyptávali, co umíme a co nás baví. Jak mi říkali, že jsem krásná… Dělalo se mi z toho zle od žaludku.

Nechtěla jsem, aby si nás někdo odvedl. Bála jsem se, že by nás s Nat mohli rozdělit, takže jsem se radši moc nepředváděla. Stejnak to bylo jedno. Na adopci už jsme byly starý a o starý děti nikdo nemá zájem. Ale drtilo mě vidět zklamání v Natiných očích.

Když k tomu připočtu její slzy vždy, když se jedno z děcek rozhodlo zchladit si na ní žáhu, musela jsem občas přemýšlet, jestli by nám na ulici přece jen nebylo líp.

Ale byla jsem dost chytrá na to, abych věděla, že bez střechy nad hlavou a pravidelnýho přísunu jídla bysme dlouho nevydržely, takže jsem se místo plánování útěku rozhodla svou sestru zocelit. Začala jsem ji učit, jak dát pěstí, jak pořádně škrábat a jak lhát. Musela přestat být jako princezna a stát se bojovnicí.

„Tady to je ideální,“ rozhodla jsem a podívala se kolem po palouku. Stály jsme na kopci, takže bylo vidět přes stromy do dáli na Oak Heaven. Paprsky slunce mě hřály na tváři a díky nim i zbytky sněhu na zemi rychle roztávaly. Bylo to tu hezký.

„Tohle je úžasný,“ pronesla Natalie zasněně a zadívala se na veliký dub uprostřed paloučku. Před ním na zemi ležel balvan, který obrostlo několik kořenů. Vypadalo to, jako by ho strom objímal. „Vsadila bych se, že je tu ukrytý poklad,“ prohlásila sestra a začala prozkoumávat skuliny, jež spolu strom a kámen vytvořily.

Zasmála jsem se tomu, jak se soustředěně mračila, když rukou šátrala v hlíně. „Pojď, poklad můžeš hledat pozdějc,“ pobídla jsem ji. Jen neochotně vzdala své pátrání a přešla ke mně. Postavily jsme se proti sobě a já zvedla ruce. „Tak ukaž, jak jsme se to učily.“ Natalie si povzdechla a zabalila prsty do dlaně. „Ten palec nech venku,“ připomněla jsem jí.

Otráveně protočila oči. „Vážně musím? Nechci se s nikým prát.“

„Musíš,“ ujistila jsem ji ostře. „Potřebuješ se umět bránit.“ Konečně zaujala postoj, jaký jsem ji učila, a vystřelila pěst do mojí dlaně. „Znova!“ křikla jsem. „A zpevni to zápěstí!“

Zkoušela to dál a dál, dokud mě nebolely ruce.

„Zlepšuješ se,“ pochválila jsem ji. „A teď mi ukaž, jak bys někomu zlomila nos.“

Obdařila mě dalším otráveným pohledem, ale poslušně mi ukázala ruku se zpola zabalenými prsty a naznačila pohyb vzhůru spodní hranou dlaně.

„Výborně,“ usmála jsem se na ni. „Ale nezapomeň, vždycky je nejlepší –“

„Utíkat,“ dořekla za mě.

„Cejtím se kvůli tomu blbě,“ přiznala jsem, mezitímco jsem se snažila vybrat to nejlepší oblečení, co vlastním.

„Proč?“ podivila se Jess od stolku, kde si před zrcadlem snažila nanést tekutý linky.

„Kvůli Derekovi,“ pípla jsem potichu a zase ucítila tu divnou nervozitu, která mě nutí koktat a červenat se. Přišlo mi divný jít a mít sex s cizím klukem, když už se to se šéfem konečně nějak pohnulo.

Jess vzrušeně zavrněla. „Nepovídej. Něco se změnilo?“ Ona věděla, že se mi líbí a během návštěv kavárny vypozorovala, že ta přitažlivost mezi námi je vzájemná.

„No, vlastně mě pozval do kina,“ přiznala jsem a s úsměvem jsem vzpomínala na včerejší ráno. Vzápětí mi ztuhla krev v žilách. „Do prdele!“ vyhrkla jsem a skočila po mobilu. „Pozval mě na dnešek!“ uvědomila jsem si a chvatně listovala v kontaktech ve snaze najít jeho číslo.

„Sakra,“ sykla Jess a sledovala, jak si přikládám telefon k uchu.

„Já jsem tak pitomá!“ procedila jsem mezi zuby zaťatými vzteky a pleskla se do čela, když to Derek vzal.

„Ahoj Nat, jsi připravená?“ zeptal se zvesela, zatímco já se v duchu dál proklínala.

„Ahoj, ehm, vlastně… Je mi to hrozně trapný, ale… musím to zrušit. Nebo přesunout na jindy!“ vyhrkla jsem a cítila nekonečný zklamání, který se vzápětí ozvalo i v Derekově hlase.

„Ty dneska nemůžeš?“ zeptal se sklesle.

„Ne, promiň, jsem úplně pitomá, zapomněla jsem, že… že jsem si dohodla jednorázovou práci. Budu… totiž, mám směnu v nemocnici. Je to jen na dnešní večer,“ vymlouvala jsem se a s každým slovem jsem se za sebe styděla víc a víc.

Derek si v telefonu odkašlal. „No, to se nedá nic dělat. To je v pohodě,“ řekl a snažil se znít nad věcí, ale nešlo mu to.

„Fakt mě to moc mrzí,“ ujistila jsem ho znova.

„Dobrý. Necháme to na jindy. Třeba na zítra?“ zkusil to s novou nadějí.

Usmála jsem se, a očima zachytila Jess, jak na mě nadšeně mává rukama v pobídce, abych mu to odkývala. „Jo, to by asi šlo. Hele, ještě se domluvíme, jo?“

„Fajn. Budu se těšit.“

„Já taky. A promiň.“ S hlasitým povzdechem jsem to položila a naštvaně zaúpěla. „Já jsem tak debilní!“

Jess mávla rukou. „Moc to hrotíš, aspoň se uděláš trochu nedostupnou.“

„Jen abych se neudělala moc nedostupnou,“ zabručela jsem a začala se převlíkat do černýho tílka a bokových džínů.

„Myslela jsem, že s ním stejně nechceš chodit,“ podotkla Jess zákeřně. Nikdy jsem jí nepřiznala, že ve skutečnosti netoužím po ničem jiným. Že v něm vidím pohádkovýho prince a doufám, že si mě všimne a odveze si mě na svůj zámek a zbaví mě všech mých starostí. Nebyla to moc feministická touha, proto jsem ji taky nepronášela nahlas. Navíc jsem chtěla udržet svou fasádu neohrožený drsňačky, která se zvládne se životem poprat sama. Jakože jo, zvládnu, ale prostě bych byla radši, kdybych nemusela.

Uchechtla jsem se a taky si šla nanést oční linky. „Ale chci se s ním vyspat. A pokud to bude stát za to, tak klidně opakovaně.“ To nebyla lež.

„Kdo ví? Třeba to nakonec povede k… tam tam tadá,“ řekla Jess a zabroukala melodii svatebního pochodu. Vyplázla jsem na ni propíchnutý jazyk. Zahihňala se tomu. „Stejně tě nechápu. Co je na svatbě špatnýho? Co je špatnýho na vztazích?“

„Nic. Jsem jen pragmatická. Kluci jsou hovada a stejně ti dřív nebo později zlomí srdce.“ Já už snad ani žádný neměla, kolikrát mě nějaký chlap už zklamal. „Chci si prostě jen vrznout se sexy klukem, žádám toho moc?“

Jess pokrčila rameny. „Třeba bude ten Gillův kámoš sexy, bude se to počítat?“ pronesla a sladce zamrkala. Zpražila jsem ji nasupeným pohledem, čemuž se jen zasmála a pak zaklapla zrcátko. „Připravená?“

Dotáhla jsem si linku a vstala. „Jo.“

Jess sjela pohledem moje černý oblečení. „Vážně nechceš půjčit ty moje modrý šaty?“

Beze slov jsem vyrazila ke dveřím.

Před kolejí na nás už čekal Gill ve svým stříbrným BMW z druhý ruky. „Dámy, moc vám to sluší,“ pronesl galantně a sklonil se k Jess, aby ji mohl políbit. „Jsi nádherná,“ pošeptal jí, ale přesto jsem to slyšela. Neubránila jsem se a udělala na Jess zvracecí gesto. Na obranu se vytasila s prostředníčkem.

Se smíchem jsem zalezla na zadní sedadlo a nechala ty dvě hrdličky, aby se po cestě mohly nerušeně otlapkávat vpředu. Během jízdy do hospody jsem se neubránila úvahám nad tím, co si ksakru počnu, kde seženu dalších sedmnáct tisíc, ale taky tím, jestli Gillův kámoš vůbec přistoupí na dohodu mít se mnou sex.

Když jsme vystoupili z auta, měla jsem nervozitou stažený žaludek. Vešla jsem za Gillem a Jess do hospody ve stylu anglických pubů a v duchu se ujišťovala, že to zvládnu. Budu prostě okouzlující a svůdná tak, jak to umí Joanna. Navíc jsem se zatvrdila v tom, že do toho půjdu, i když ten kluk bude extra odpudivý. Pro Jo cokoliv.

V podniku byla hlava na hlavě, všichni postávali u baru ve středu místnosti, a když jsem se rozhlídla po zšeřelým interiéru, zjistila jsem, že jsou plně obsazený i stoly. Bylo mi z toho kdovíproč nepříjemně. Asi jsem jen nechtěla, aby mý podlejzání a přemlouvání k sexu slyšel ještě někdo další než Gill s Jess.

Postupovala jsem krůček po krůčku dál, když se Gill konečně zastavil. „Nate! Nazdar!“ zahalekal a ustoupil stranou.

V ten moment jsem spatřila snad nejkrásnějšího kluka, jakýho jsem kdy viděla. Zároveň však vyzařoval auru někoho, od koho byste měli rychle utéct.

Upřel kamenný pohled na Jess a zběžně ji sjel tmavýma očima od hlavy až po špičky bot. „Ne,“ syknul a vzápětí vstal od stolu.

„Ne?“ vyjekl Gill zmateně a sledoval, jak si jeho kamarád z opěrky židle bere hnědou koženou bundu. „Počkej, proč ne?“ zeptal se ho a zastoupil mu cestu, aby nemohl odejít.

Kluk se zastavil, projel si rukou dokonale střižený hnědý vlasy, uhlazený dozadu, a pak jí máchl směrem k Jess. „Ta to nezvládne. Rozbrečí se mi u toho a to fakt nemám rád.“

Jess stála jako opařená s vykulenýma očima a rudými tvářemi. Gill naštěstí rychle přišel k sobě a zavrtěl hlavou. „Ale ne, tohle je Jessie, moje holka,“ prohlásil důrazně a ukázal na mě. „Tohle je Natalie.“

Udělala jsem drobný krok vpřed a vzápětí se klukovy hnědé oči upřely do mých. Jen na okamžik, než jimi sjel přes můj obličej k mému tělu a prohlédnul si mě ještě důkladněji než předtím Jessie.

Než dokončil prohlídku, všimla jsem si, že má jednoduchý zlatý kroužek v septu, několik náušnic a kolem krku pár řetízků a… a perlový náhrdelník?

Konečně se vrátil očima k mojí tváři a zamyšleně stiskl plné rty. Ani jsem se nenamáhala podat mu ruku. Bylo zjevný, že o to nestojí. Přemýšlivě naklonil hlavu na stranu a pak ukročil zpátky ke stolu. „Fajn, pojďme se posadit,“ řekl a pokynul k prázdným židlím.

Zamračila jsem se. Přišla jsem si jako kus dobytka. A i když jsem nejspíš prošla prvotním sítem a ten kluk byl se svou dokonalou snědou tvářičkou k sežrání, necítila jsem se ani trochu potěšeně. Byl to totiž očividně hajzl. Přímo to z něj sršelo. Každý jeho pohyb byl dokonale ladný, a i když jeho tvář zůstávala jako z kamene, jeho rádoby líný nevzrušený pohled působil podmanivě. Pohled predátora, který vás naláká, aby vás využil tak, jak se to bude hodit jemu.

Přesto jsem se posadila naproti němu a upřela na něj oči.

„Dojdeme pro pivo!“ vymluvil se Gill a nápadně zatahal Jess za ruku. V duchu jsem ho proklela a sledovala, jak oba mizí v davu u baru.

Na okamžik u stolu zavládlo trapný ticho. Nevěděla jsem, co mám dělat, a tak jsem jen seděla a rozhlížela se kolem ve snaze vypadat jako někdo, kdo je oslněn místní výzdobou. Opodál byla zapnutá televize s fotbalovým přenosem, na který jsem se vzápětí zaměřila. Netušila jsem, kdo je hvězdný hráč Matthews, který právě dal touchdown a zajistil tím Orlům vítězství, ale tvářila jsem se, že mě to neuvěřitelně zajímá.

„Už jsi šukala před kamerou?“ ozvalo se najednou naproti mně praktickým tónem.

Polkla jsem hořkost. Jasně, že k tomu bude přistupovat jako k práci, a ne jako k potěšení nebo intimnímu prožitku. „Ne,“ odpověděla jsem popravdě a snažila se na něj nemračit víc a víc, ale moje obočí si nedalo říct.

Musel na mně vidět, že mi není sympatický, a očividně se mu to nelíbilo. Zatnul neuvěřitelně ostrou čelist a sjel pohledem k mojí puse. Díval se na ni, jako by si představoval, jak asi chutná. Nebo jak by vypadala s jeho pérem v sobě. „Seš zvyklá na jednorázovky?“ pokračoval v dotazování a svůdně si skousnul ret. Lhala bych, kdybych tvrdila, že mě to nevzrušuje. Měla jsem pocit, jako by naproti mně seděl sex v lidský podobě. Ale něco na tom klukovi mě rozčilovalo a nutilo klást mu odpor.

„Jestli se bojíš, že se do tebe zamiluju, tak neměj obavy,“ odsekla jsem a vzdorně si založila ruce na hrudi. Sledoval můj pohyb a zastavil se na mém výstřihu. Vzápětí si prohlédl má prsa tím nejpomalejším a nejdůkladnějším pohledem, který na mě kdy kdo upřel. Měla jsem pocit, jako by mě v místech, kam dopadly jeho tmavý oči, laskal jazykem. Pozvedla jsem propletený ruce, abych mu zakryla výhled.

Povytáhnul nad tím koutek úst a opět se mi pohledem zabodl do očí. „Zvládneš tvrdý šukání?“ Další naprosto praktická otázka pronesená stylem, jako by se mě ptal na známky ve škole. Ani netlumil hlas a já postřehla, jak se chlap u vedlejšího stolu zaujatě ohlédl. Ošila jsem se nad tím. Gillův kámoš se podíval stejným směrem a opět nasadil naprosto kamenný výraz. „Jestli seš stydlivka, tak to můžeme rovnou odpískat.“

Zamrkala jsem a narovnala ramena. „Nejsem,“ ujistila jsem ho.

Okamžik na mě zůstal mlčky hledět, jako by se snažil odhadnout, jestli nelžu. „Neodpověděla jsi na otázku,“ poukázal po chvíli.

Sakra, kde jsou ti dva s tím pivem? Nikdo mě nevaroval před takovýmhle výslechem.

Upřela jsem na kluka tvrdý pohled. „Jo, zvládnu,“ odpověděla jsem. Už jsem spala s několika chlapama, co to měli rádi tvrdě. Docela to šlo… myslím.

Po mém doznání kluk nehnul ani brvou. Jako by mu moje odpověď byla úplně jedno. Neuvěřitelně mě to vytáčelo a přemýšlela jsem, jak bych mu mohla jeho nenápadný útok vrátit, ale nic mě nenapadalo. Obvykle jsem měla pár sarkastických poznámek v rukávu, ale teď jsem byla úplně dutá.

Chvíli jsme naproti sobě seděli mlčky, a zatímco já se s neslyšnou modlitbou ohlížela k baru, on ze mě ani na vteřinu nespustil oči. Pokusila jsem se mu ten propalující pohled vrátit, ale nešlo mi to. Jakmile jsem se na něj zahleděla, zmocnil se mě pocit, jako by mi v žaludku někdo škrtnul zápalkou. Polilo mě horko a moje oči plaše ucukly. V duchu jsem si za to nadávala, žádná stydlivka jsem nebyla, ale kdovíproč jsem tíhu jeho pohledu prostě neunesla.

Když už ne do jeho očí, pokusila jsem se aspoň dívat na něj. Prohlížet si ho bez ostychu stejně jako on si prohlížel mě. Nasadila jsem co nejvíc znuděný výraz a pomalu prozkoumala jeho ruce, který měl ležérně položený na stole. Měl velký dlaně s hezkými dlouhými prsty. Už jen z jeho nehtů bylo znát, že o sebe hodně pečuje a nevěnuje se žádný manuální práci. Přesunula jsem oči z jeho snědých předloktí s několika vystouplými žílami na bicepsy schovaný pod upnutým černým tričkem. Rozhodně chodil do fitka. Zvedla jsem zrak o něco výš a prohlédla si jeho krk s dvěma vystupujícími provazci svalů. Hlavový zdvihač neboli musculus sternocleidomastoideus. Krk a ruce pro mě byly na mužským těle nejpřitažlivější. Nepochybovala jsem ale, že se pod tím černým tričkem skrývá i dokonalý tělo.

Pohlédla jsem mu do očí a zjistila, že mě stále s kamenným výrazem sleduje. Co se mu asi honilo hlavou? Proč tak zíral? Přemýšlel, jestli to zvládnu? Nebo váhal, jestli jsem dost hezká na to, aby se mu vůbec postavil? Protože kdyby se mu nepostavil, tak by to pro mě rozhodně byla novinka. Možná jsem nebyla Joanna, ale i tak jsem uměla být sexy.

K mojí neskonalý úlevě se Jess s Gillem konečně vrátili ke stolu spolu se čtyřmi sklenicemi piva. „Tady to je,“ řekl Gill a postavil přede mě jednu. Vděčně jsem si ji vzala a rovnou se napila.

Studený pití mě trochu uklidnilo, stejně jako Jessiina přítomnost. Vklouzla na židli vedle mě a nervózně se podívala po klukovi. „Ha, ha, takže Nate a Natalie,“ vypískla přiškrceně. Asi to byl pokus o odlehčení napjatýho ticha, jenže se jí, sakra, nepovedl. Ale aspoň mi připomněla, jak se kluk jmenuje.

Gill dorozdal piva a s výdechem si sednul na volnou židli vedle Natea. „Tak, jak to jde?“ zeptal se a zněl skoro stejně nervózně jako Jessie.

Nate jim nevěnoval žádnou pozornost a dál visel očima na mně. „Mám několik pravidel,“ spustil naprosto vážně. „Zaprvý si musíš nechat udělat testy na sexuálně přenosný choroby.“

No, to byla docela nepříjemnost, jelikož tyhle testy něco stojí. Navíc jsem z toho požadavku znejistěla. „A-ale budeme mít kondom?“ zeptala jsem se potichu a bylo mi trapně, že mí přátelé jsou tomuhle rozhovoru přítomni. Možná bylo dobře, když se předtím vypařili pro pivo.

„Jo, budeme. Ale nechci nic riskovat. Ber, nebo nech bejt.“

Přikývla jsem. „Tak fajn.“

Nate opět nehnul ani brvou a věcně pokračoval: „Dál žádný líbání na pusu, klidně mě můžeš kouřit, ale jen přes kondom. Já ti to pusou dělat nebudu.“ S každým dalším slovem jsem cítila víc a víc horka, který mi vstupovalo do tváří. A stejně tak i víc pobouření nad jeho praktickým tónem.

„Dobře,“ vyrazila jsem ze sebe a pořádně si lokla piva, abych nějak svlažila úplně vyprahlý hrdlo. „Něco dalšího?“

„Jo, upravte se a vezměte si nějaký sexy prádlo,“ pronesl a přejel zamračeným pohledem ze mě na Jess. Pak se vrátil očima ke mně. „A byl bych rád, kdyby ses oholila dohladka, ale nutit ti to nemůžu.“ Nemusela jsem se ptát, aby mi bylo jasný, že nemluví o nohách a podpaždí. „Je něco, co ty nechceš?“ zeptal se znenadání a vážně mě tím překvapil. Nečekala bych, že se bude zajímat o mý potřeby a hranice.

Jenže mi to stejně nebylo nic platný, jelikož jsem si momentálně nedokázala ani vybavit, jak se sex provozuje, natož co se mi na něm mohlo kdy nelíbit. „Ne, jsem v pohodě,“ ujistila jsem ho kupodivu pevným hlasem.

Povytáhnul obočí. „Tohle si ještě promysli. Jakmile začneme točit, už z toho nebude cesty ven. A budeme vysílat naživo, takže bych byl rád, kdybyste to nekazily nějakýma hysterickýma výstupama.“

Zatnula jsem zuby a zamračila se. „Jasně, neměj obavy, jsem už velká holka a tvůj ptáček mě nerozhodí,“ vyštěkla jsem a se stupňující nevolí sledovala jiskru pobavení, která se objevila v Nateových očích. „Jestli jsi skončil, tak mě omluvte, musím si jít odskočit,“ zavrčela jsem a bez čekání vstala od stolu.

Jessie za mnou automaticky vypálila. Dřív mě tohle doprovázení na záchod vyloženě sralo, ale Jess to vyžadovala a já si časem zvykla. Teď jsem za to byla ráda.

„Bože, to je takovej kokot!“ ulevila jsem si, jakmile za námi zapadly dveře.

„Ale je fakt hot,“ podotkla Jess. „I když vypadá, jako by se permanentně mračil. Trochu lituju lidi, co mají takhle rostlý obočí, ale na něm to vlastně vypadá sexy,“ přemítala, mezitímco jsem se snažila rozdýchat svůj vztek.

„Zatraceně! To bude peklo! Nechci s ním spát!“ vychrlila jsem ze sebe.

Jess mě popadla za ramena. „Nat, jen klid, dýchej. Bude to dobrý, jen půlhodina… nebo hodina… uteče to jako voda! A určitě bude v posteli fakt dobrej, má zkušenosti,“ přesvědčovala mě.

Bezmocně jsem si projela rukou skrz ofinu. „Těžko říct, nemá spíš zkušenosti s klukama?“

Jess nechápavě zamrkala. „Jak to myslíš?“

„Má kolem krku perly,“ zdůraznila jsem a k mojí nevíře se má kamarádka nahlas rozesmála.

„Zlato, perly na klucích jsou teď vážně v kurzu a je to sexy. Teda, Gillovi by neslušely, ale rozhodně to není známka toho, že by Nate byl na kluky,“ ujistila mě a s úsměvem nade mnou zakroutila hlavou. „Vážně bys měla začít žít na sockách a sledovat nějaký influencery, jsi strašně pozadu,“ řekla a zatěkala očima na moje odrbaný oblečení, jako by chtěla poukázat i na to, že se neoblíkám podle nejnovějších trendů. Na její slova jsem nereagovala, jen jsem si ochranitelsky obemkla hrudník rukama a povzdechla si. Jess mě znovu vzala za ramena. „Bude to dobrý. Navíc ty peníze potřebujeme.“

Promnula jsem si spánky. To byla nesporná pravda – ty peníze potřebuju, i když to není ani zdaleka dost. „Fajn, tak jo, zvládnu to.“

Ještě jsem si doopravdy odskočila, párkrát se nadechla a spolu s Jess vyrazila zpátky ke stolu. Po cestě jsem zadoufala, že Nate už odešel, ale k mý smůle tam stále byl, zabraný s Gillem do hovoru o nějakých bojových sportech. Jakmile jsme si sedly, obrátil svou pozornost zpět ke mně, a ačkoliv když mluvil s Gillem, působil přátelsky a uvolněně, teď opět zchladl.

„Prej máte pokoj na koleji?“ zeptal se, ani nečekal na potvrzení a pokračoval, „natočíme to tam.“

Jessie zavrtěla hlavou. „Nesmíme tam pouštět lidi zvenku,“ namítla. I Joannu tam neviděla ráda a já se jí nedivila – kvůli tomu nás mohli z koleje vyhodit.

„Nevezmu vás k sobě do bytu a hotel platit taky nebudu,“ odseknul Nate tónem nepřipouštějícím žádnou diskuzi. Zmrd. „Berte, nebo nechte bejt,“ zopakoval provokativně. S Jess jsme zůstaly zticha, což si vyložil jako podvolení. A vyložil si to dobře, byly jsme zoufalý. „Fajn, ty testy trvají tak dva dny. Až je budeš mít, natočíme to.“ Sakra, dva dny? Doufala jsem, že bysme to mohli natočit hned, abych to měla z krku a nemusela nad tím víc přemýšlet.

Nate sledoval moje váhavý kývnutí a poté se zvedl k odchodu. Hodil na stůl bankovku, ačkoliv se svýho piva ani nedotkl, a oblékl si bundu. „Jo a mimochodem, jestli budete opilý nebo zfetovaný, dohoda padá,“ pronesl zlověstně, rozloučil se s Gillem a odešel.

„Sympaťák,“ zavrčela jsem, jakmile jsme se ocitli u stolu sami.

Gill zabořil hlavu mezi ramena. „Je trochu arogantní, ale je ochotnej vám pomoct,“ namítl omluvným tónem. „Musel jsem ho přemlouvat, aby nám dal šanci.“

Protočila jsem oči. „Jo, jasně, ber, nebo nech bejt,“ pronesla jsem jízlivě a poraženě si povzdechla.

Možná bych přece jenom měla prodat ledvinu.

Kapitola 4

Pokoj se topil ve tmě, přesto jsem nad sebou matně viděla Nigelovu upocenou tvář, ahlavně jsem slyšela jeho vzdechy. Acítila, jak se ve mně pohybuje. Bylo to divný.

Dlouhý roky jsem nechtěla nikoho nechat na sebe sáhnout. Přišlo mi to zvláštní, zbytečný avyvolávalo to ve mně ošklivý vzpomínky na dětství.

Jenže ostatní děti vdomově už se mi kvůli tomu začínaly smát ajá nad tím přemýšlela čím dál víc.

Napadlo mě, že sholkou by to mohlo být jiný, takže jsem před měsícem políbila svou kamarádku Patricii. Jenže ačkoliv to ve mně nevzbudilo nechtěný vzpomínky, ani jedný znás se to moc nelíbilo, takže nemělo smysl vtom pokračovat nebo to zkoušet znova.

Dneska Patricie sJerrym někde splašili lahev vodky avnoci jsme ji potají pili ukluků vpokoji. Kamarádi spolu blbli jako obvykle, smáli se aprovokovali. Snažila jsem se zapojit, uvolnit se. Vodka pomohla. Takže když si ke mně později přisedl Nigel, popadla jsem jeho tvář do dlaní apolíbila ho. Po chvíli jsme se vypařili ke mně na pokoj.

Ateď… jsem si nebyla jistá, jak se cítit ohledně něj. Aohledně toho, co jsme dělali.

Necítila jsem ani záchvěv emocí vůči Nigelovi, ani špetku vzrušení nebo nadšení. Trochu to bolelo, ale ne moc. Prostě jsem necítila nic.

Věděl Nigel vůbec, že je to moje poprvý? Byl orok starší než já, mohl být zkušený apoznat to. Jenže… pořád mu bylo patnáct asvůj život trávil zavřený tady. Třeba to ipro něj bylo poprvý. Atřeba ani on při tom necítil žádný emoce abylo mu jedno, že jsem tu pod ním ležela právě já. Mně rozhodně bylo jedno, že jsem tu sním.

Nigel nade mnou hekal ještě pár vteřin, než došel vrcholu asvalil se ze mě. „Vpohodě?“ zeptal se pak udýchaně. Jen jsem mlčky přikývla aon se zafuněním vstal. „OK, tak já padám,“ řekl jen, spěšně se oblékl anechal mě samotnou ve tmě.

Ještě hodinu jsem ležela na zakrváceným prostěradle acivěla do stropu jako prázdná schránka.

Abych se nemusela celý dva dny mučit představami, jak mě ten kolosální kretén píchá před kamerou, vymýšlela jsem různý způsoby, jak sehnat víc peněz.

Ikdyž jsem pochybovala, že bych mohla získat další půjčku, stejně jsem šla do banky. Bohužel, peníze mi opravdu nedali ajá tím ztratila drahocenný čas, během kterýho jsem mohla pracovat. Nebo plánovat ozbrojenou loupež daný banky. Nebyla jsem tolik naivní, abych si vážně myslela, že se mi podaří sehnat dostatek peněz za týden, ale došla jsem kzávěru, že udělám maximum, abych sehnala co nejvíc. Po vypršení lhůty jsem chtěla předvést to nejlepší plazení po podlaze knohám Teddyho Bakera aškemrat ovíc času. Ato nejlíp půjde sbankovkami vruce, aby Teddy viděl, že na tom pracuju anechci ho nijak ochcat. Chtěla jsem věřit, že není zas tak krutej, aby mojí sestře, kterou měl vždycky mezi oblíbenkyněmi, něco udělal jenom proto, že dostane těch pár– pro něj– šlupek odalší týden nebo dva pozdějc. Každopádně plán byl získat během týdne aspoň třetinu dlužný částky.

Chvíli jsem doufala, že nějak zvládnu existovat bez jídla apití, ale nakonec jsem se chtě nechtě smířila stím, že jíst prostě musím. Vybrala jsem zbytky ze svýho účtu amálem se rozbrečela, když jsem je držela vjedný hrsti. Koupila jsem si balík toastovýho chleba súmyslem vyžít sním minimálně do konce týdne– ideálně do konce života. Při pohledu na chleba jsem litovala, že jsem si nepředplatila jídlo na koleji, ale zase na druhou stranu jsem teď měla dost peněz na to, abych si mohla zaplatit testy na sexuálně přenosný choroby.

Dokonce se mi ipodařilo sehnat jednorázovou brigádu. Jedna paní na internetu totiž přímo zoufale sháněla někoho, kdo by jí vyvenčil psa. Bála jsem se, že půjde opodvod, ale když jsem dorazila na smluvenou adresu, čekala na mě stařenka se zlomenou nohou amalým jezevčíkem. Tiskla mi ruku apomalu se slzami vočích mi děkovala, že se ojejího miláčka postarám, když ona nemůže. Upřímně, psy jsem moc ráda neměla, byla jsem kočičí osoba, ataky jsem se psů trochu bála, ale za těch pár drobných mi to stálo. Se stařenkou jsem se dohodla, že jí miláčka vyvenčím znova následující den, aletěla jsem na kolej, abych se připravila na kino sDerekem.

Po setkání sNatem pro mě byl Derek ještě přitažlivější než kdy dřív. Vyzvedl mě před kolejí, galantně mi otevřel dveře od auta apomohl mi nastoupit. Vkině koupil popcorn acolu anechtěl ani slyšet otom, že to zaplatím. Upřímně, docela se mi ulevilo, občerstvení vkině bylo hříšně drahý astálo by mě všechno, co jsem si vydělala venčením.

Šli jsme na nějaký autobiografický drama ozpěvačce, okterý jsem vživotě neslyšela. Aspoň jsme díky tomu měli sDerekem téma khovoru– chvíli se mi omlouval, že se netrefil svýběrem filmu, já ho ujišťovala, že to nevadí, apak mi vyprávěl zpěvaččin život, abych nebyla úplně mimo. Vlastně to bylo docela milý apříjemný. Akdyž ke mně během promítání vsetmělým sále párkrát zabloudil očima, neubránila jsem se úsměvu.

„Musím říct, že to bylo překvapivě dobrý!“ uznala jsem, když skončily závěrečný titulky avsále se rozsvítilo.

„Líbilo se ti to? Vážně?“ ověřoval si Derek achvatně mi pomohl do bundy. Sám měl na sobě sako aopět vypadal, jako by vystoupil zobálky časopisu.

„Jo, líbilo,“ zasmála jsem se.

„To jsem rád. No, ehm… mám docela hlad, co kdybychom zašli na jídlo? Tady vedle je skvělá restaurace,“ navrhnul rozpačitě.

Kousla jsem se do rtu. Kino byla jedna věc, ale večeře? To už byl celkem závazek. Netušila jsem, co za tím Derek hledá, abála jsem se, že se to stočí cestou, která se mi nebude líbit– tedy tou, která bude končit mým vyhazovem. „Já vážně nevím… Nemám usebe dost peněz…,“ pokusila jsem se vymluvit, aniž bych lhala.

Derek se svůdně pousmál. „Zvu tě. Atrvám na tom.“ Fajn, tak večeře zdarma.

Pomalu jsme se courali krestauraci, venku vál slabý vánek, ale jinak bylo celkem teplo. Zkrátka hezká noc ideální kromantické procházce. Bohužel, nebyla jsem romantický typ. Zato Derek očividně ano.

Vrestauraci objednal víno, nechal mě vybrat předkrm apobízel mě, abych si dala snad to nejdražší jídlo namenu. Sice by mě zajímalo, jak chutná steak za dvacet dolarů, ale taktně jsem ho odmítla avybrala si špagety za dvanáct. Avážně, lepší jsem nikdy neměla!

Derek pozoroval, jak do sebe soukám večeři, jako bych týden nejedla. „Jsou dobré?“ zasmál se.

Maličko jsem se za sebe zastyděla apřestala tolik hltat. „Jsou výborný! Chceš ochutnat?“

Derek súsměvem zakroutil hlavou. Vypadal vážně potěšeně, že mi jídlo chutná. „Chceš ochutnat ty to moje?“ nabídl mi.

Nejistě jsem se podívala do jeho talíře sgrilovaným lososem. „Není to blbý?“ ověřila jsem si. Vážně jsem to chtěla ochutnat, ale taky jsem nechtěla, aby za tím viděl kdovíco.

„Ani vnejmenším,“ ujistil mě avzápětí mi podal sousto nabodnutý na vidličce.

Opatrně jsem ho stáhla rty apomalu rozžvýkala rybu, která se mi úplně rozplynula na jazyku. „Hmm, moc dobrý, ale moje špagety jsou lepší!“ prohlásila jsem avrátila se ke svýmu talíři. Bylo mi jasný, že působím jako neohrabaný neandertálec, který poprvý vživotě jí příborem, ale bylo mi to jedno.

„Takže, co ty tvoje finanční problémy?“ zeptal se zničehonic, až mi málem zaskočilo. „Je to hodně zlý?“

Polkla jsem aupila vína. Nechtěla jsem být příliš otevřená, atak jsem nakonec jen jedinkrát přikývla.

Derek se na mě díval slítostí vočích. „Můžu nějak pomoct?“

Potlačila jsem hořký uchechtnutí apoznámku, že jestli nemá zbytečných dvacet táců, tak ne. Kdybych to totiž řekla, spustilo by to lavinu otázek, na který jsem nechtěla odpovídat. Třeba kčemu tolik peněz potřebuju? Nebo co mám společnýho snewportským podsvětím? Ale především – jak chci ty peníze sehnat?

Nechtěla jsem mu ani vnejmenším naznačit, co se chystám udělat. Nechtěla jsem odhalit, jak moc zkažená jsem, jak moc zoufalá azvrácená, že jsem vůbec ochotná udělat něco takovýho. Kdovíproč jsem nechtěla, aby věděl, že sex pro mě tolik neznamená, že jde jen ofyzickou potřebu aže jsem ochotná to pro peníze přetrpět skýmkoliv.

Kurva… Mísily se ve mně divný pocity. Seděla jsem vnóbl podniku, kam jsem se ani omylem nehodila, sklukem zcela mimo moji ligu. Apřesto mě sem pozval. Derek byl dobrej kluk. Zasloužil by si nějakou hodnou holku, která bude vědět, co znamená milovat. Měla bych mu hned teď říct, že já to nejsem aže tady jenom ztrácí čas. Ale neudělala jsem to.

Dojedla jsem večeři, dopila víno adál vedla nezávazný hovor ovšem možným, vyjma mojí finanční situace. Nechala jsem se odvézt zpátky na kolej amírně nervózní čekala, jak proběhne naše rozloučení.

„Dnešek jsem si moc užil, děkuju,“ promluvil do ticha.

„To já děkuju. Bylo to skvělý. Už dlouho jsem se takhle nebavila.“ Vlastně jsem se jenom dlouho nebavila. Nevím, jestli sezení ujídla považuju úplně za zábavu. Možná kdybysme po sobě ty špagety házeli asmáli se tomu… Itak, byl to moc příjemnej večer. „Tak se uvidíme vkavárně,“ plácla jsem ase záchvěvem zklamání sáhla po klice.

„Počkej,“ zašeptal avdalším okamžiku už měl ruku na mojí tváři apřitahoval si mě kpolibku. Bylo to jemný acudný. Pomalý, příjemný… adost krátký. Se spokojeným výrazem ve tváři se odtáhl. „Dobrou noc.“

„Dobrou,“ broukla jsem avystoupila. Sice jsem byla zklamaná, že nedošlo kničemu dalšímu, ale přesto jsem byla vážně spokojená, že se náš vztah někam hnul.

Asi někde hluboko ve mně byla pořád ta naivní malá holka, co věří na prince na bílým koni. Aasi jsem doufala, že to je Derek, anamlouvala jsem si, že si ho zasloužím.

Následující noc jsem se ale ubezpečila, že si ho vážně nezasloužím.

„Budu blinkat,“ zaskučela Jessie zprotější postele. Bylo skoro deset večer aona seděla včerveným krajkovým body schoulená do klubíčka aobjímala si břicho.

„Asi tomu nebudeš věřit, ale já možná taky,“ přiznala jsem. Bylo mi ze mě zle. Vživotě jsem nadělala už dost nemravnejch věcí, ale nikdy jsem neměla sex za peníze. Anikdy před kamerou. Nečekala jsem, že mě to tak zasáhne, ale stalo se.

Jessie zavrtěla hlavou avstala. „Potřebuju panáka,“ prohlásila asáhla na dno skříně, kde jsme měly skromnou zásobu alkoholu. Odzátkovala lahev vodky apřihnula si.

Natáhla jsem se kní. „Dej mi taky.“ Předala mi lahev ajá si pořádně lokla. Apak ještě jednou.

„Nepřežeň to, víš, co říkal,“ upozornila mě Jess avodku schovala.

„Ať mi políbí prdel. Chystá se do mě strčit svoje nádobíčko, aještě si mě utoho točit, mám snad nárok na trochu životabudiče.“ Ikdyž bych radši něco, co mě utlumí tak, abych si ten akt nepamatovala. „Je mi zle, mám výčitky svědomí ajsem nervózní,“ přiznala jsem.

„Taky jsem nervózní. Jakože jo, párkrát jsme se sGillem už natočili, ale to bylo čistě pro naše oči. Ale takhle? Bude to nepříjemný,“ povzdechla si Jessie ašla si zkontrolovat make-up do zrcátka. Pro tuhle akci se namalovala vážně hodně adíky tomu vypadala opravdu hříšně. Doufala jsem, že působím stejně. Pečlivě jsem si uhladila mikádo ana oči si dala nejen silný černý linky, ale istříbrný třpytky. Snad na konci večera nebudu vypadat jako klaun.

„Aspoň můžeš předstírat, že jsi hvězda filmovýho plátna. To je tvůj sen, ne?“ prohodila jsem, abych ji uklidnila, ale mělo to opačný efekt.

„Bože, jestli jednou prorazím aněkdo najde tohle video…,“ zaskučela apřiplácla si ruce přes obličej.

„Prosím tě, víš, kolik hvězd začínalo na filmech pro dospělý?“ namítla jsem avtom se ozvalo zaťukání na dveře. Můj žaludek při tom zvuku udělal kotrmelec. „Tak jo, tak jo, to zvládnu,“ řekla jsem si sama pro sebe asledovala, jak se dveře otevřely adovnitř nakouknul Gill.

„Připravený?“ zeptal se avešel dál. Nate mu šel ve svý hnědý bundě vpatách, anež aby se díval na mě, přelétl očima náš pokoj. Stále byl zamračený adíky kroužku vnose působil jako býk. Tak nějak nebezpečně, přesto přitažlivě.

„Srazte ty postele ksobě,“ nakázal svým praktickým tónem. Žádný „ahoj“ a„nebuď nervózní, to zvládneme“. Ani se na mě nepodíval, než přikročil kmalýmu pracovnímu stolku ustěny. Položil vedle něj na zem sportovní tašku azačal zní vyndávat nějakou aparaturu– kameru, stativ anotebook.

Gill neváhal aláskyplně akonejšivě objal Jess. Pak se chopil přesouvání její postele. Bylo mi trapný být před ním jen ve spodním prádle, ale nedalo se svítit. Vstala jsem ze svý postele asnámahou ji přesunula do středu pokoje kté Jessiině.

Nate celou dobu něco dělal na notebooku aotočil se, až když byly postele nachystaný. „OK…,“ zamumlal apřejel kritickým pohledem po přikrývkách. „Dejte ty peřiny pryč. Polštáře nechte,“ instruoval nás apak svýma temnýma očima konečně zaregistroval mou přítomnost akrátce sjel moje černý spodní prádlo. Nebylo to nic extra sexy, ale působilo, jako by bylo ze saténu, abeztak jsem nic lepšího neměla. Abych přidala na sex-appealu, vzala jsem si jednoduchý černý choker. Až do chvíle, než přišel Nate, jsem si přišla jako sexy čertice. Po jeho nevzrušeným pohledu se mi ale sebevědomí začalo sypat jako domeček zkaret. Naštěstí jsem nepatřila mezi ty holky, co by pořád hrotily svůj vzhled abyly nejistý, jestli na fotkách nevypadají blbě. Pro mě byla mnohem horší představa toho, co jsme se chystali dělat, než toho, jak utoho budu vypadat. „Jsi osprchovaná?“ zeptal se věcně, aniž by komentoval moje oblečení.

Cítila jsem, jak rudnu, ale bylo to spíš vzteky než studem. „Jo. Aty?“ zasyčela jsem.

Neodpověděl, jen se na mě ušklíbl. Bože, tohle bude katastrofa… Jak se spolu mají vyspat dva lidi, co ksobě chovají takový antipatie? No, on ke mně možná nechoval antipatie, bral mě jen jako nafukovací pannu. Ale já, na rozdíl od něj, na něco takovýho nebyla zvyklá, takže ikdyž bych neměla, brala jsem si jeho přístup osobně. „Máš výsledky těch testů?“ ozval se po chvíli. Přikývla jsem apodala mu důkaz otom, že nemám žádnou chorobu. Kmýmu překvapení mi dal obdobný papír. „Fajn, tak to bychom měli,“ řekl akývnul knotebooku. „Až začneme vysílat, lidi se budou moct připojit. Budou tam psát různý vzkazy, ale ignorujte je,“ otočil se kJessie, která se vystrašeně tiskla ke Gillovi. „Ty je ani nečti,“ upozornil ji ostře apo krátkým zaváhání přesunul notebook blíž ksobě– tedy, blíž ke mně–, aby na něj Jess neměla výhled. Pak pokračoval: „Nic ztoho, co tam budou psát se nás netýká, my budeme dělat to, co budeme chtít, jasný?“ řekl všeobecně, ale přišlo mi, že mluví převážně ke mně, vzhledem ktomu, že on ajá jsme momentálně byli jediní, kteří na obrazovku viděli.

Kývla jsem abylo mi čím dál víc na zvracení.

„Pochopitelně bude zapnutej imikrofon, ale když budete hodně šeptat, tak to lidi neuslyší. Takže kdyby něco, šeptejte. Ale proboha, hlavně to nepřerušujte, neutíkejte, nezvracejte,“ vyjmenoval akrátce se zamračil na Jess. Pak tlesknul aukázal na postel. „Tak jdeme na to.“

Zmocnila se mě panika. Nebyla jsem připravená, doufala jsem, že budeme mít víc času si vyjasnit některý věci– třeba jak přesně to bude probíhat nebo jak dlouho to potrvá. Taky jsem doufala, že Nate přece jenom pronese nějakou uklidňující apovzbudivou řeč otom, jak to zvládnu aať se nebojím. Ale ne, nic takovýho neřekl.

Vytáhl ztašky několik balíčků kondomů apár jich podal Gillovi. Zbytek pohodil knohám postele, kam po chvíli přidal itubu slubrikantem. Roztřásla se mi kolena. Nezvládnu to.

Nate mě naprosto ignoroval, takže neviděl, jak vystrašená jsem. Stáhl si tričko přes hlavu– ach bože, měl propíchnutý bradavky–, skopnul boty aponožky ajen vnízko posazenýchdžínách asvých špercích– včetně perlovýho náhrdelníku– si klekl na postel. Pak se na mě konečně podíval.

Ztuhle jsem stála vedle postele asnažila se sebrat. Srdce vhrudi mi bilo osto šest, vnitřnosti se mi kroutily ana čele mi vyrážely kapky studenýho potu. Pokusila jsem se zaměřit na Nateovo štíhlý vypracovaný tělo anějak se díky tomu dostat do nálady, ale nešlo to. Ikdyž jeho břišáky byly jak zkamene ajeho svaly na rukou– pectoralis major adeltoideus– bych za normálních okolností nejradši okousala aolízala ispřitažlivou prohlubní nad klíční kostí, jediný, co jsem cítila, byla paralyzující tíseň.

Nate ke mně natáhl ruku. „Pojď, myslel jsem, že seš drsná holka, co všechno zvládne,“ popíchnul mě zákeřně. Asi to bylo dobře, protože můj strach rázem ustoupil vzteku ajá se konečně odlepila od podlahy. Zamračeně jsem vlezla na postel připravená dokázat tomu kreténovi, že vážně jsem drsná holka, co všechno zvládne.

Než Nate na notebooku stiskl tlačítko pro spuštění, vyměnila jsem si ještě sJess, která sGillem klečela vedle mě na své posteli, podpůrný pohled. Zvládneme to. Vždyť jde jen osex.

„Jdi na všechny čtyři, čelem ke kameře,“ pobídl mě Nate potichu. Udělala jsem, oč mě žádal, avdalším okamžiku se na monitoru umě rozsvítil náš obraz svýrazným nápisem „live“ vpravým horním rohu. Vlevým dolním pak začaly naskakovat nicky nejrůznějších lidí, co se právě připojili, smíchaný se vzkazy, který psali. Zatím jsem postřehla jen změť emoji.

Zkoprněle jsem civěla do svý vlastní vystrašený tváře, natočený trochu stranou od kamery, když jsem ucítila dotek na zádech. Nate mi přejel prsty přes celou délku páteře až kzadku, který na vteřinu stiskl apak… mě přes něj štiplavě plesknul.

Sykla jsem aohlédla se na něj svyčítavým pohledem. Ušklíbl se tomu adal mi další ránu.

Nakrátko jsem stiskla víčka ksobě asnažila se ovládnout svoje smíšený emoce. Vztek, strach, pohrdání sebe samou iklukem za mými zády. Netušila jsem, jak mám snášet jeho doteky, anetušila jsem ani, jak se na ně mám připravit.

Chytil mě oběma rukama za boky ajemně jima přejel nahoru kmým ramenům, za který si mě pak přitáhl ksobě. Odlepila jsem dlaně zmatrace anepatrně se mu zády opřela ohrudník, stále stejně ztuhlá nervozitou.

Nateovy dlouhý prsty prozkoumaly křivku mýho pasu avyjely výš ke košíčkům podprsenky. Vdolním rohu monitoru se objevil vzkaz: „Doufám, že ji pořádně nakrmí, vypadá, jako když pojde.“