Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Gregg Braden

MATRIX
BOŽSKÝ ZDROJ

Z anglického originálu The Divine Matrix, vydaného nakladatelstvím Hay House Inc. v Carlsbadu v Kalifornii roku 2007, přeložila Irena Haasová.

Vydala GRADA Publishing, a. s., pod značkou METAFORA v Praze roku 2021

Redakce Richard Škvařil
Korektura Karel Herynk, Kateřina Tomcová
Odpovědná redaktorka Kateřina Tomcová
Technická redakce Hana D. Benešová
Sazba Netopejr®
Tisk a vazba CPI Moravia Books, s. r. o.

Vydání první 2009 (Metafora)
Dotisky 2016, 2017 (Metafora)
Dotisky 2021, 2022, 2023 (GRADA Publishing, a. s.)

GRADA Publishing, a. s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
www.grada.cz, www.metafora.cz

THE DIVINE MATRIX
Copyright © 2007 by Gregg Braden
English language publication 2007 by Hay House Inc. USA
Translation © Irena Haasová, 2008

All rights reserved

Nakladatelství Hay House, Inc. děkuje Institutu HeartMath za svolení otisknout ilustraci použitou na vyobrazení č. 2, Christopheru Logueovi za svolení otisknout jeho báseň Pojďte ke kraji (v úvodu knihy) a Alvinu Leeovi a Chrysalis Music Group za svolení otisknout úryvek z „I’d Love to Change the World“ (v Kapitole 8).

ISBN 978-80-7625-881-5 (ePub)
ISBN 978-80-7625-880-8 (pdf)
ISBN 978-80-7359-153-3 (print)

Vydavatel této knihy nemá v úmyslu zpochybňovat lékařské či jiné odborné rady, stanovovat jakoukoli diagnózu ani předepisovat použití určité techniky coby způsobu léčby jakýchkoli fyzických, psychických či zdravotních obtíží. Jeho záměrem je pouhé poskytnutí informací neoficiální a obecné povahy, které mohou být součástí hledání cesty k duševní a fyzické pohodě. Za případné přímé či nepřímé důsledky, k nimž by mohlo dojít na základě některých informací obsažených v této knize, nenesou autor ani vydavatel žádnou odpovědnost. Čtenář, který se rozhodne řídit návrhy z této publikace, by měl nejprve zkonzultovat svůj zdravotní stav s odborníkem.

V duši mám

jednu malou kapku vědění.

Nechť se rozpustí ve vašem oceánu.

– Rúmí

„Vše vzniká a existuje pouze díky síle … Musíme předpokládat, že za touto silou stojí vědomá a inteligentní Mysl.
Tato Mysl je zdrojem všeho.“

– Max Planck, 1944

Těmito slovy popsal Max Planck – otec kvantové teorie – univerzální pole energie, jež spojuje vše ve vesmíru: Božský zdroj.

Božským zdrojem je náš svět.

Je jím také všechno v něm.

Jsme to my a vše, co milujeme, nenávidíme, vytváříme a prožíváme.

Žitím v tomto Božském zdroji se z nás stávají umělci vyjadřující své nejniternější touhy, obavy, sny a přání prostřednictvím tajemného kvantového plátna.

Tím plátnem jsme však my sami, stejně jako výjevy na něm zachycené.

My sami jsme barvou a současně i štětcem.

V Božském zdroji jsme schránkou, v níž se vše odehrává, jsme mostem mezi výtvory našeho vnitřního a vnějšího světa a zrcadlem, jež nám ukazuje, co jsme stvořili.

Tato kniha byla napsána pro ty z vás, kteří dychtí uvědomit si sílu svých největších tužeb a nejhlubších přání. V Božském zdroji jste počátkem zázraku, stejně jako zázrakem samým.

ÚVOD

Pojďte ke kraji.

Možná spadneme.

Pojďte ke kraji!

Je to moc vysoko!

POJĎTE KE KRAJI.

Aoni šli.

Aon je postrčil.

Aoni letěli.

Tato úvodní slova jsou nádherným příkladem schopností, jichž můžeme nabýt, pokud se odvážíme vydat za hranice toho, co jsme vždy považovali za pravdivé. Kratičký dialog zpera současného básníka Christophera Loguea zachycuje skupinku žáků, kteří se ocitnou vsituaci značně odlišné od jejich původního očekávání.1 Nestojí pouze na kraji, nýbrž se po učitelově povzbuzování ocitají za ním, což je pro ně překvapivou azároveň povzbuzující zkušeností. Vtomto dosud nezmapovaném území prožívají všechno úplně jinak – atento objev jim přináší novou svobodu.

Následující stránky vmnoha ohledech připomínají právě takovou cestu na sám kraj. Popisují existenci energetického pole – Božského zdroje – jež je schránkou, mostem azrcadlem všeho, co se odehrává mezi naším vnitřním avnějším světem. Toto pole nalezneme všude, vnejmenších částečkách kvantově uspořádaného atomu ive vzdálených galaxiích, jejichž světlo na nás právě dopadá, ive všem, co je mezi tím – právě tato skutečnost mění náš dosavadní pohled na poslání, které na zemi máme.

Někomu zvás následující stránky ukáží nový, hodně odlišný způsob uvažování otom, jak věci fungují. Dalším nabídnou uspokojivé shrnutí vědomostí jim již známých nebo takových, které považují za správné. Ať už však patříte kprvní, či druhé skupině, díky existenci prvotní energetické sítě spojující tělo, svět avše ve vesmíru se každému zvás otevřou dveře, za nimiž čekají úžasné anetušené možnosti.

Můžeme se tak stát něčím víc než jen pouhými pozorovateli, prožívajícími kratičký časový okamžik vjiž existujícím světě. Podíváme−li se na „život“ – na naše duchovní imateriální bohatství, vztahy aživotní dráhy, nejhlubší vášně anejvětší úspěchy ataké na obavy anedostatek toho všeho – zahlédneme vněm jako vzrcadle své nejopravdovější aněkdy ivelice nevědomé hodnoty, které vyznáváme. Vidíme je kolem sebe, protože tajemná podstata Božského zdroje je činí zjevnými, apokud tomu tak je, pak vědomí samo musí hrát vexistenci vesmíru klíčovou roli.

JSME UMĚLCI IUMĚNÍ ZÁROVEŇ

Ač může tato myšlenka připadat mnoha lidem přitažená za vlasy, vystihuje přesně podstatu některých velkých sporů mezi nejskvělejšími mysliteli moderních dějin. Albert Einstein například vjedné ze svých autobiografických poznámek vyjadřuje přesvědčení, že jsme vpodstatě pasivními pozorovateli žijícími vjiž zaběhnutém vesmíru, vněmž máme, jak se zdá, jen velmi malý vliv:

„Tam vdálce nalézá se velký svět,“ uvádí, „který existuje nezávisle na nás, lidských bytostech, akterý před námi leží jako obrovská, věčná hádanka, jež je, byť jen částečně, přístupná našemu zkoumání apředstavám.“2

John Wheeler, fyzik zPrincetonu aEinsteinův kolega, nabízí na naši roli ve vesmíru názor, jenž je ve srovnání sEinsteinovým, mnoha vědci dodnes uznávaným přístupem zcela odlišný. Wheeler odvážně, srozumitelně anázorně vysvětluje: „Převládal tu onen zastaralý názor, že někde tam [zdůrazněno autorem] je vesmír atady je člověk, pozorovatel, který je před ním bezpečně chráněn patnácticentimetrovým plátem skla.“ Wheeler pak dál rozvíjí představu vycházející zpokusů zkonce 20. století, které prokázaly, že ipouhé pozorování něčeho stačí, aby se ono něco změnilo: „Kvantový svět nám nyní ukázal, že pro to, abychom mohli byť jen pozorovat předmět tak maličký, jako je kupříkladu elektron, musíme ten skleněný plát nejdříve rozbít; musíme tam dosáhnout. … Původní výraz pozorovatel musí být prostě zknih vyškrtnut anahrazen novým slovem účastník.“3

Jaký to posun! Wheeler má na vztah ke světu, vněmž žijeme, zcela odlišný názor; vjeho pojetí je nemožné, abychom jen pozorovali, co se kolem nás děje. Pokusy kvantové fyziky vpodstatě dokazují, že pouhým pozorováním něčeho tak malinkého, jako je elektron, měníme jeho vlastnosti jen tím, že na něj zaměříme svou pozornost, byť jen na kratičký okamžik. Pokusy ukazují, že sám akt pozorování je aktem tvoření atoto tvoření je produktem našeho vědomí. Zdá se, že tato zjištění podporují Wheelerovu teorii, podle níž se již nemůžeme považovat pouze za přihlížející diváky nemající žádný vliv na svět, jejž pozorují.

Abychom se mohli stát aktivními účastníky dění kolem nás anebyli jen někým, kdo se vkrátkém čase vyhrazeném životu vesmírem pouze mihne, musíme se znovu zamyslet nad tím, co je vesmír ajak funguje. Východiska tohoto radikálního pohledu na svět se stala podkladem pro řadu knih astudií jiného princetonského vědce aEinsteinova kolegy, Davida Bohma, jenž zemřel vroce 1992. Zanechal po sobě dvě průkopnické teorie přinášející velice odlišný – avurčitých směrech téměř holistický – pohled na svět anaši roli vněm.

Vprvní se věnoval interpretaci kvantové fyziky, čímž si připravil půdu pro schůzku anásledné přátelství sEinsteinem. Byla to právě tato teorie, co otevřelo, jak Bohm říkal, dveře „tvůrčímu působení základních … úrovní reality“.4 Jinými slovy, Bohm věřil vexistenci vyšších anižších sfér vesmíru, poskytujících jakousi „šablonu“ pro dění vnašem světě. Věřil, že právě ztěchto sotva patrných úrovní reality vzniká náš reálný svět.

Druhá teorie popisuje vesmír jako samostatný jednotný přírodní systém, propojený způsobem, který není vždy zřejmý. Vprůběhu raného působení vLawrenceově radiační laboratoři (Lawrence Radiation Laboratory) na kalifornské univerzitě (dnes Národní laboratoř Lawrence Livermorea – Lawrence Livermore National Laboratory) měl Bohm možnost pozorovat malé částice atomu ve zvláštním plynném skupenství zvaném plazma. Bohm zjistil, že pokud se částice ocitly vplazmatu, nechovaly se příliš jako samostatné jednotky, jak bychom očekávali, nýbrž spíše jako by byly vzájemně propojené vrámci nějaké vyšší existence. Tyto pokusy byly základem pro průkopnickou práci, jež Bohma pravděpodobně nejvíce proslavila – knihu zroku 1980 Wholeness and the Implicite Order (Celistvost aimplicitní řád).

Vtomto díle, znamenajícím posun vdosavadním zavedeném způsobu myšlení, přichází Bohm snázorem, že pokud bychom mohli znějakého vysoko položeného místa sdobrou vyhlídkou pohlédnout na vesmír vcelém jeho rozsahu, jevily by se záležitosti našeho světa jako obraz věcí odehrávajících se vjiné sféře, kterou nedokážeme zaznamenat. Na viděné ineviděné nahlížel Bohm jako na vyjádření vyššího, obecnějšího řádu. Aby je mezi sebou rozlišil, nazval tyto dvě sféry „implicitní“ a„explicitní“.

Všechno, co vidíme, na co si můžeme sáhnout aco se jeví vnašem světě jako oddělené, samostatné – např. skály, oceány, lesy, zvířata alidé – je příkladem explicitního řádu vesmíru. Ikdyž se tyto řády mohou zdát vzájemně odlišné, Bohm tvrdí, že vhlubší realitě jsou propojeny způsoby, které ze svého místa ve vesmíru prostě nemůžeme rozpoznat. Na všechno, co nám připadá oddělené, pohlížel jako na součást vyššího celku, který nazval implicitním řádem.

Aby popsal rozdíl mezi implicitním aexplicitním, připodobnil tyto pojmy ktekoucí říčce; zdání oddělenosti popsal pomocí metaforického vyjádření různých druhů proudění, které můžeme spatřit vjedné até samé vodě: „Vtéto říčce lze pozorovat neustále se měnící víry, bublání, vlnky, šplíchance atd., které se evidentně nevyznačují nezávislou existencí.“5 Bohm je vnímá jako úzce propojené pohyby vody, které spolu vzájemně hluboce souvisejí, ač nám mohou připadat oddělené. „Pomíjivá existence, jíž můžeme charakterizovat tyto abstrahované podoby vody, implikuje pouze relativní nezávislost [zdůrazněno autorem], nikoli absolutně nezávislou existenci,“ uvedl.6 Jinak řečeno, všechny jsou součástí stejné vody.

Bohm použil tyto příklady, neboť tušil, že vesmír avše uvnitř něj – včetně nás samých – může být součástí ohromného vesmírného schématu, jehož všechny části jsou rovnoměrně sdíleny všemi ostatními. Aby tento sjednocující pohled na svět stručně shrnul, Bohm jednoduše prohlásil: „Tento nový druh vhledu se dá možná nejpříznačněji nazvat absolutní jednotou vplynulém pohybu.“7

V70. letech 20. století přišel Bohm sještě srozumitelnější metaforou, jež popisuje vesmír jako rozdělený, apřitom neporušený celek. Jelikož si uvědomoval přirozenou provázanost vesmíru, začal být stále více přesvědčen, že vesmír funguje jako obrovský kosmický hologram. Vhologramu obsahuje každá část jakéhokoli předmětu týž předmět vcelém jeho rozsahu, pouze však vmenším měřítku. (Ti, kdo nejsou sprincipem hologramu příliš obeznámeni, naleznou detailní vysvětlení vKapitole 4.) Bohm tvrdí, že to, co vnímáme jako náš svět, je ve skutečnosti obrazem něčeho dokonce mnohem reálnějšího, odehrávajícího se vhlubších úrovních vesmíru. Právě tato hlubší úroveň je to, co je původní – implicitní. Podle přístupu „jak na hladině, tak pod hladinou“ a„jak uvnitř, tak venku“ jsou uvnitř schémat obsažena další schémata, naprosto stejná, lišící se pouze svou velikostí.

Nádherný příklad již známého hologramu nalezneme velegantní jednoduchosti lidského těla. DNA kterékoli části těla vsobě nese náš genetický kód – celou strukturu DNA – který je stejný ivostatních částech těla, bez ohledu na to, odkud byl odebrán. Je jedno, zda použijeme vzorek vlasů, nehtů či krve – genetická informace, která znás dělá toho, kým jsme, tam bude vždy zakódována… abude pokaždé stejná.

Podobně jako se vesmír neustále mění zimplicitního vexplicitní, je právě přechod zneviděného na viděné tím, co vytváří dynamický běh světa. Právě tuto neustále se měnící povahu světa měl John Wheeler na mysli, když popisoval vesmír jako „zúčastněný“ – tedy jako něco neukončeného, co bez přestání reaguje na vědomí.

Jistě není bez zajímavosti, že stejným způsobem nahlížely vminulosti na fungování světa starověké texty. Zmotivů, které se prolínají starověkými indickými védami, datujícími se dle některých učenců do pátého tisíciletí před naším letopočtem, stejně jako dva tisíce let starými Svitky od Mrtvého moře, se lze domnívat, že svět je odrazem věcí odehrávajících se ve vyšších sférách či vhlubší realitě.

V komentářích k novému překladu fragmentů Svitků od Mrtvého moře, známých jako Písně šabatové oběti, překladatelé jejich obsah shrnují slovy: „Co se odehrává na zemi, není ničím jiným než slabým odrazem vyšší, konečné reality.“8

Zkvantové teorie stejně jako ze starověkých textů lze vyvodit, že ve skrytých, námi neviděných sférách vytváříme plán vztahů, životních drah, úspěchů aneúspěchů viditelného světa. Ztohoto úhlu pohledu funguje Božský zdroj jako obrovská kosmická obrazovka, na níž můžeme spatřit nehmotnou energii svých pocitů avyznávaných hodnot (hněvu, nenávisti azloby, stejně jako lásky, soucitu aporozumění) promítnutou do hmotného prostředí života.

Zdroj, jak se zdá, poskytuje nestranný prostor pro naše vnitřní prožitky apřesvědčení, jež mají ve světě vyplout na povrch; podobá se filmovému plátnu, které zachycuje obraz nafilmovaného člověka nebo věci, aniž cokoli hodnotí nebo se kněčemu vyjadřuje. Své skutečné názory na všelicos, od vášně až po zradu, dáváme někdy vědomě, častokrát však nevědomě „najevo“ skrze kvalitu vztahů, kterými jsme obklopeni.

Jinými slovy, jsme jako umělci vyjadřující své nejniternější touhy, obavy, sny apřání prostřednictvím živoucí podstaty tajemného kvantového plátna. Naše plátno je však oproti běžnému malířskému plátnu, které se vdaný čas nachází na jednom místě, vytvořeno ze stejného materiálu, jako je vše kolem nás – je proto přítomno vždy avšude.

Udělejme vanalogii umělce aplátna ještě další krok. Vtradičním pojetí stojí výtvarník ajeho dílo zvlášť; umělec proto musí kvyjádření svých vnitřních, uměleckých představ použít nástroje. VBožském zdroji však toto rozdělení mizí: My jsme plátno, stejně jako výjevy na něm zachycené; my jsme náčiní azároveň umělec, který je používá.

Sama myšlenka, že tvoříme ze sebe samých, vyvolává vzpomínku na jeden zkreslených seriálů Walta Disneyho, které byly tak často kvidění na obrazovkách černobílých televizorů v50. a60. letech 20. století. Nejprve spatříme ruku neznámého umělce, kterak do kreslicího bloku črtá dobře známou kreslenou postavičku, například Mickey Mouse. Jak obrázek postupně vzniká, Mickey Mouse najednou oživne azačne se pohybovat. Pak začne Mickey zevnitř vlastního náčrtku sám vytvářet obrázky ostatních seriálových postaviček. Původní malíř už najednou není potřeba amizí…

Ruku už tedy nevidíme aMickey ajeho přátelé začínají žít vlastním životem aprojevovat své vlastnosti. Zatímco vnamalovaném domě všichni spí, vkuchyni se rozproudí čilý život. Cukřenka tancuje se slánkou, čajový šálek to roztáčí stalířkem na máslo apostavičky přestávají mít smalířem jakoukoli souvislost. Jedná se možná až opřílišné zjednodušení naší úlohy vBožském zdroji, nicméně nám pomáhá upevnit křehkou aabstraktní představu onás jako otvůrcích tvořících ze sebe samých.

Podobně jako umělci neustále vylepšují své dílo, dokud není vjejich očích naprosto dokonalé, imy, jak se zdá, děláme vmnoha ohledech se svými životními zkušenostmi prostřednictvím Božského zdroje to samé. Díky široké škále našich postojů, úsudků, pocitů amodliteb se ocitáme ve vztazích, úkolech asituacích, jež nám pomáhají, nebo nás naopak zrazují, akteré se odehrávají na různých místech srůznými lidmi, přičemž tito lidé isituace nám často připadají znepokojivě povědomé.

Společně ijednotlivě si sdělujeme projevy svého niterného života vnikdy nekončícím koloběhu, vněmž se jeden okamžik vrší na druhý, jeden den na další, atak stále dál. Jak krásná, podivná azároveň působivá představa! Stejně jako malíř používá stále znovu aznovu totéž plátno asnaží se přijít na to, jak svou představu dokonale vyjádřit, můžeme se imy považovat za věčné umělce vytvářející neustále se měnící dílo, jež nikdy nekončí.

Skutečnost, že jsme obklopeni tvárným světem našich vlastních děl, má pro nás obrovský, nesmírně významný dopad; pro někoho možná itrochu hrozivý. Schopnost užívat Božský zdroj záměrně atvůrčím způsobem nám najednou dává moc změnit veškeré své vnímání naší úlohy ve vesmíru. Minimálně však naznačuje, že jde ovíc než jen onáhodné události aobčasné časové souhry, snimiž se potýkáme, jak nejlépe umíme.

Koneckonců, naše spojitost skvantovou podstatou, jež nás propojuje se vším ostatním, nám připomíná, že my sami jsme tvůrci, ajako takoví můžeme proto vyjádřit své nejniternější touhy po zdraví, hojnosti, radosti amíru, ať se již týkají těla, života nebo vztahů. Amůžeme tak činit vědomě, včase azpůsobem, které si sami zvolíme.

Všechny tyto možnosti však vyžadují nepatrnou, přesto významnou změnu ve způsobu našeho nahlížení na svět ana sebe sama, podobně jako potřebovali žáci vbásni Christophera Loguea zúvodu knihy nepatrně „postrčit“, aby začali létat. Naše tajná přání, vysoké cíle avelkolepé sny nám budou díky této změně najednou připadat na dosah. Ikdyž to zní téměř zázračně, vše – aještě více – je vkrálovství Božského zdroje možné. Klíčem kúspěchu není jen porozumět, jak toto vše funguje; abychom mohli vyjádřit svá přání, potřebujeme se rovněž naučit mluvit řečí, která bude pro tuto starověkou pavučinu energie srozumitelná.

Nejstarší dochované moudré texty nám připomínají, že již existuje jazyk, kterým lze hovořit kBožskému zdroji, jazyk beze slov, jenž neužívá ani obvyklé vnější dorozumívací znaky řeči těla. Je tak jednoduchý, že už nyní jím všichni dokážeme plynně „mluvit“. Vpodstatě jej používáme dennodenně – jedná se ojazyk lidských emocí.

Moderní věda objevila, že během každé emoce, již zažíváme, dochází vtěle kchemickým změnám, například ke změně pH nebo hormonů, které jsou odrazem těchto pocitů.9 „Pozitivní“ prožitky lásky, soucitu aodpuštění a„negativní“ emoce nenávisti, osočování azávisti dávají každému znás moc potvrdit či popřít vkaždém okamžiku každého dne svou existenci. Navíc táž emoce, která nám poskytuje takovou moc uvnitř našich těl, posouvá tuto sílu do kvantového světa mimo naše těla.

Božský zdroj si také můžeme představit jako kosmický plášť, který začíná akončí ve sféře neznáma asplývá přes všechno mezi tím. Tato pokrývka se skládá zmnoha vrstev anajdeme ji vždy avšude, neustále přichystanou. Naše tělo, život avše, co známe, se odehrává aexistuje vrámci tkaniny tohoto pláště. Všechno, co prožíváme, od početí ve vlhkém lůně matky po sňatky, rozvody, přátelství akariéry, to vše lze přirovnat k„záhybům“ pláště.

Zkvantového pohledu můžeme na všechno – od atomů hmoty astébla trávy až po naše těla, planetu avše mimo ni – pohlížet jako na „narušení“ hladkosti tkaniny této časoprostorové pokrývky. Možná tedy není ani náhoda, že starověké duchovní abásnické texty popisují život veskrze podobně. Kupříkladu ve védách se hovoří ojednotném poli „ryzího vědomí“, jež zalévá aprostupuje veškeré tvorstvo.10 Vsouladu stěmito texty jsou naše prožitky týkající se myšlení, sympatií, emocí apřesvědčení – aveškeré soudy, které se na základě nich vytvářejí – vnímány jako narušení či vzruchy vjinak klidné anehybné oblasti.

Vpodobném duchu popisují vlastnosti podstaty, jež je plánem pro vše ve vesmíru, iVerše důvěřující mysli (Sin Sin Ming), pocházející ze šestého století. Tao, jak tuto podstatu nazývají, se naprosto vymyká možnostem popisu, stejně jako je tomu iuvédských posvátných knih. Je vším – schránkou všech prožitků azároveň prožitkem samým. Tao je popisováno jako dokonalost, jako „širý prostor, kde nic nechybí ani nepřebývá“.11

Pouze tehdy, narušíme-li poklid tao svými úsudky, začne nám podle Veršů důvěřující mysli unikat jeho řád. Až se opět zapleteme do přediva pocitů zloby aodloučení – atomu se nikdy nevyhneme – poskytne nám text vodítko, jak se zněj dostat: „Chcete-li upřímně obnovit harmonii svnější realitou, ve chvíli pochybnosti prostě řekněte: ‚Nic dvojího.‘ Vtomto ‚nic dvojího‘ není nic odděleno, nic vyloučeno.“12

Připouštím, že pokud osobě budeme přemýšlet jako onarušení Zdroje, může se nám ze života vytratit kus romantiky, zároveň se nám tak ale naskýtá významná možnost, jak uchopit svět asamy sebe. Pokud si chceme například vybudovat nové, zdravé aživotně nezbytné vztahy či chceme do svého života vnést trochu léčivé romantiky nebo přijít smírovým řešením problému na Blízkém východě, musíme znovu narušit část pole, vněmž se bude naše touha odrážet. Musíme vyrobit další „záhyb“ na látce, zníž jsou prostor, čas, naše těla asvět stvořeny.

Toto je vztah, který máme sBožským zdrojem. Jsme obdařeni mocí představit si, vysnít apoznat možnosti, jež nám život skýtá, zevnitř vlastního Zdroje, který knám tak může zpětně odrazit to, co jsme stvořili. Princip tohoto vesmírného zrcadla popsaly starověké knihy isoučasná věda. Na pokusech uvedených vpozdějších kapitolách dokonce poznáme, jak tyto odrazy fungují vjazyce vědy. Ikdyž tyto studie možná řeší některé záhady světa, vněmž žijeme, jistě otvírají prostor dalším, ještě složitějším otázkám ohledně naší existence.

Je zcela zřejmé, že oBožském zdroji nevíme všechno. Věda na všechno odpověď nemá – upřímně řečeno, vědci si nejsou dokonce ani jisti, odkud se Božský zdroj vzal. Rovněž tak víme, že bychom jej mohli zkoumat ještě stovky let astejně bychom všechny odpovědi nenašli. Jisté však je, že Božský zdroj existuje. Je zde askrze řeč svých emocí zněj můžeme čerpat jeho tvůrčí sílu.

Toto poznání můžeme užitečně asmysluplně využít. Uděláme-li to, nebude pak už možné naše spojení mezi sebou navzájem avším ostatním popřít. Teprve pak si možná díky tomuto spojení uvědomíme, jakou moc máme. Síla, kterou nám toto poznání nabízí, nám skýtá příležitost stát se mírumilovnějšími asoucitnějšími lidmi, aktivně přispívajícími kutváření světa vyznačujícího se podobnými vlastnostmi – anejen to. Prostřednictvím Božského zdroje máme příležitost se na tyto vlastnosti zaměřit apoužívat je pro utváření vlastních pocitů, představ asnů. Podaří se nám pak najít pravou podstatu síly, díky níž můžeme změnit svůj život isvět.

OTÉTO KNIZE

Naše zkušenost sBožským zdrojem se dá vmnoha směrech přirovnat kpočítačovému softwaru. Oba musí používat pokyny vjazyce, kterému systém rozumí. Upočítače se používají číselné kódy 0 a1. Vědomí vyžaduje použití jiného jazyka, bez čísel, písmen či dokonce slov. Jelikož jsme už nyní součástí Božského zdroje, je zřejmé, že bychom pro komunikaci sním měli mít již vše potřebné, aniž bychom ktomu potřebovali návod či zvláštní školení. Ataké to máme.

Vše naznačuje, že řečí vědomí jsou obecné emoční prožitky. Umíme milovat, nenávidět, mít strach aodpouštět. Víme-li, že právě tyto pocity slouží knaprogramování Božského zdroje, můžeme své schopnosti zdokonalovat, atak pochopit, jak vnést do života radost, uzdravení amír.

Tato kniha neaspiruje na to stát se stěžejním dílem voblasti dějin vědy amoderní fyziky. Existuje řada jiných publikací, které se staly nesmírně přínosnými právě díky tomu, že tento druh informací dostaly do dnešního povědomí. Ojedné – Bohmově Jednotě aimplicitním řádu – jsem se již zmínil ajako další lze uvést Hyperspace (Hyperprostor) Michia Kakua. Obě přinášejí nové, významné možnosti, jak pohlížet na náš svět, ajá je mohu jen doporučit.

Záměrem této knihy je stát se užitečným nástrojem – průvodcem, jenž nás bude provázet tajemstvími každodenního života. Proto zde také najdete pasáže, vnichž jsem se raději více zaměřil na zásadní anečekané výsledky kvantových pokusů, než abych příliš zabředl do jejich technických podrobností. Abychom porozuměli síle přinášející uzdravení, mír, radost, romantiku apartnerství azároveň zdárně prožili čas, který je nám vyměřen, jsou pro nás spíše než jemné detaily průběhu těchto pokusů důležité jejich výsledky ato, co vypovídají onás samých. Zájemcům otechnické podrobnosti jsou určeny poznámky na konci knihy, vnichž jsou uvedeny příslušné zdroje. Spoustu lidí přelomové objevy ze světa kvantové fyziky nijak zvlášť nezajímají; jsou to pro ně záležitosti, které patří na konference asemináře nebo onichž lze ještě tak prohodit pár slov u stolku v kavárně. Tyto objevy mají pro každodenní život zdánlivě minimální důležitost, navzdory zásadním důsledkům, které pro nás mají, avýšinám, do jakých nás může jejich filozofický obsah vynést. Vždyť přece kčemu je dobré třeba vědět, že částice hmoty může být ve stejném okamžiku na dvou místech najednou nebo že se elektrony pohybují rychleji, než si myslel Einstein, když tuto znalost žádným způsobem nevyužijeme? Teprve když dokážeme dát tyto objevy, nad nimiž zůstává rozum stát, do souvislosti se svým uzdravením nebo sprožitky vnákupním středisku, obývacím pokoji, na letišti či ve třídě, kde trávíme svůj čas, teprve pak se pro nás stanou důležitými.

Zdánlivou propast mezi záhadami kvantového světa anaší každodenní zkušeností překlenuje právě Božský zdroj. Kniha nepopisuje pouze výsledky bádání, nýbrž jde dál: přináší nám poselství ozpůsobu, jak nám tyto objevy mohou pomoci stát se lepšími lidmi ajak společně vytvářet lepší svět.

Napsal jsem ji zjediného důvodu: abych poskytl pocit naděje, příležitosti apovzbuzení ve světě, který nám dává najevo, jak jsme malí, neužiteční abezmocní. Chci přitom použít neformální styl, jímž popíši všechny ty úžasné poznatky moderní vědy srozumitelným azajímavým způsobem.

Poznatky zživých přednášek mi ukázaly, že chci-li upoutat publikum tak, aby to přineslo užitek, musím respektovat způsob, jakým se posluchači učí. Kpochopení světa, vněmž žijeme, používáme obě mozkové hemisféry, ikdyž si třeba myslíme, že zapojujeme jen levou (nebo někdo zase jen pravou). Je pravda, že někteří lidé více spoléhají na jednu či na druhou hemisféru, avšak vyzveme−li je, ať učiní velký skok ve vnímání světa, je důležité respektovat obě strany, tedy jak pravou – intuitivní, tak ilevou – logickou.

Ztohoto důvodu je Božský zdroj napsán obdobným způsobem, jako se vytváří vzor na gobelínu. Na následujících stránkách jsem vetkal „pravostranné“ popisy osobních příběhů abezprostřední zkušenosti do osnovy „levostranných“ výzkumů azpráv oobjevech, díky nimž se dozvíme, proč jsou tyto příběhy důležité. Vzhledem ktomuto způsobu podávání informací nemají předložené údaje tolik učebnicový charakter, zároveň však obsahují dostatek špičkových vědeckých poznatků, aby se daly považovat za smysluplné.

Obdobně jako je veškerý život vybudován na čtyřech chemických bázích, které tvoří naši DNA, je vesmír pravděpodobně založen na čtyřech základních vlastnostech Božského zdroje, díky nimž vše funguje obvyklým způsobem. Abychom mohli energii Zdroje čerpat, je důležité dokázat přijmout čtyři zlomové objevy, které ji jedinečným způsobem spojují se životem.

Objev 1:Existuje energetické pole, které propojuje
celý vesmír.

Objev 2:Toto pole slouží jako schránka, most
azrcadlo hodnot, které vnitřně uznáváme.

Objev 3:Toto pole je nelokální aholografické.
Každá jeho část je propojena sdalší
akaždý kousek odráží celek vmenším
měřítku.

Objev 4:Stímto polem komunikujeme
prostřednictvím řeči emocí.

Vnaší moci je tyto skutečnosti, které vše určují – od uzdravení po úspěch vztahů apovolání – rozpoznat avyužívat. Koneckonců, přežití lidského druhu může mít přímou souvislost snaší schopností avůlí sdílet životně důležité postupy, pocházející zjednotného kvantového pohledu na svět.

Vzhledem kširoce pojatému přístupu kBožskému zdroji jsem knihu rozdělil do tří částí, znichž každá pokrývá jeden zklíčových důsledků tohoto pole. Místo formálního závěrečného shrnutí na konci každé části jsem důležité pojmy zvýraznil vprůběhu textu, přičemž každou takovou myšlenku jsem nazval „klíčem“ aoznačil ji číslem (tedy Klíč 1, Klíč 2 atd.). Všech dvacet klíčů jsem vyjmenoval na konci osmé kapitoly, aby bylo možno do nich rychle nahlédnout.

Nyní vás stručně seznámím sobsahem každé části, což vám pomůže lépe se zorientovat vpředložených materiálech analézt všeobecně užitečné informace, které buď obsahují důležité odkazy, nebo pro vás mohou být zdrojem inspirace.

Část I, „Objevení Božského zdroje: Tajemství, které vše spojuje“, prozkoumává stálý pocit člověka, že jsme propojeni energetickým polem, jež vše spojuje. VKapitole 1 popisuji jednoduchý pokus, který před sto lety přiměl vědce začít po tomto jednotném poli pátrat. Vtéže kapitole vás rovněž seznámím svýzkumem z20. století, jenž znamenal na poli kvantové fyziky obrovský krok vpřed ana jehož základě se vědci znovu vrátili kpůvodnímu pokusu, jehož výsledky naznačovaly, že je vše oddělené. Tento výzkum zahrnuje tři typické ukázky experimentů, jež nás seznamují snejnovějšími vědeckými poznatky odříve nepoznaném energetickém poli. Tato zjištění říkají ve stručnosti následující:

1.Lidská DNA má bezprostřední vliv na látku, zníž
je náš svět stvořen.

2.Lidské emoce mají bezprostřední vliv na DNA,
která působí na látku, zníž je náš svět stvořen.

3.Vztah mezi emocemi aDNA přesahuje hranice
času aprostoru. Výsledky jsou vždy stejné, bez
ohledu na vzdálenost.

Ke konci Části Imohou nastat jisté pochybnosti oexistenci Božského zdroje jako takového. Ať jej však popisujeme zduchovního, či vědeckého pohledu, je zřejmé, že někde něco opravdu je – je to energetické pole, které propojuje vše, co děláme, stejně jako čím jsme aco prožíváme. Logicky pak vyvstávají otázky, „Jak stouto informací naložíme?“ a„Jak využijeme Božský zdroj?“.

Část II, „Most mezi představou askutečností: Jak Božský zdroj funguje“, zkoumá, co znamená žít ve vesmíru, kde kromě toho, že je vše propojeno (nikoli vlokálním slova smyslu), je vše ještě spojeno holograficky. Jemná síla těchto principů patří možná mezi největší objevy 20. století na poli fyziky, na druhou stranu je však docela možné, že patří kobjevům nejméně pochopeným anejvíce přehlíženým. Tato část je záměrně ponechána bez odborných pojmů aje uspořádána tak, aby se stala užitečným průvodcem záhadami naší zkušenosti, již všichni prožíváme, nicméně jen zřídka ji pochopíme natolik, abychom se zní mohli poučit.

Pokud se na život díváme tak, že vše je neustále všude, jsou důsledky takového poznání natolik dalekosáhlé, že spoustě lidí činí potíže je pochopit. Právě díky všestrannému propojení je vnaší moci pomáhat, sdílet aúčastnit se radostí ineštěstí života, ato kdykoli akdekoli. Jak tuto sílu využijeme?

Odpověď na tuto otázku začíná pochopením, že žádné „tady“ a„tam“ nebo „tehdy“ a„nyní“ ve skutečnosti neexistuje. Díváme−li se na život jako na celkově propojený hologram, platí, že tady už je tam atehdy je vždycky nyní. Starověké texty nám připomínají, že vkaždém okamžiku činíme rozhodnutí, jež buď potvrzuje, nebo popírá náš život. Každou vteřinu se rozhodujeme, zda se osebe budeme starat způsobem, který nám dodává odvahu, či nás vyčerpává; zda budeme dýchat hlubokými, životodárnými nádechy, nebo nádechy mělkými, kterými budeme život popírat; azda budeme oostatních lidech přemýšlet ahovořit srespektem, či nikoli.

Každé ztěchto zdánlivě nevýznamných rozhodnutí se skrze naše nelokální holografické vědomí pojí sdůsledky, které zdaleka přesahují místa adobu našeho života. Naše individuální rozhodnutí se spojují do kolektivní reality, ato je důvod, proč jsou tyto objevy na jednu stranu vzrušující, na druhou však iznepokojivé. Na základě těchto poznání pochopíme:

•proč jsou naše pozdravy, myšlenky amodlitby již tam, kam byly směrovány

•že nás neomezuje ani tělo, ani fyzikální „zákony“

•jak dodávat svým blízkým odvahu – ať se nacházejí na bojišti, nebo vzasedací místnosti správní rady

•že máme schopnost okamžitě léčit

•že je možno vidět napříč časem aprostorem, aniž bychom museli otevřít oči.

Část III, „Vzkazy zBožského zdroje: Život, láska auzdravení vkvantovém vědomí“, se přímo noří do praktických stránek života vjednotném energetickém poli azároveň seznamuje sjeho vlivem na události, knimž dochází. Na základě příkladů nevysvětlitelných událostí azvláštních shod okolností, podivuhodných případů cíleného vyléčení aobjasnění významu našich nejdůvěrnějších vztahů se stane pomůckou kpochopení, co mohou podobné zkušenosti znamenat pro nás samotné.

Na řadě skutečných příběhů vám jasně azřetelně předvedu, jak zdánlivě bezvýznamné události života jsou ve skutečnosti odrazem „nás samých“ aukazují nám naše nejvěrnější anejniternější postoje. Naleznete mezi nimi ipříběh otom, jak nás naši domácí mazlíčci mohou svou řečí těla upozornit na tělesné onemocnění, které buď již odeznělo, nebo se vnás stále rozvíjí.

Božský zdroj je výsledkem více než dvacetiletého výzkumu, stejně jako mé osobní cesty mající za cíl porozumět obrovskému tajemství uchovávanému nejstaršími, nejmystičtějšími anejuctívanějšími duchovními texty. Pokud jste se vždy snažili dopátrat odpovědi na otázky „Jsme skutečně propojeni, apokud ano, do jaké hloubky toto propojení sahá?“ a„Kolik moci opravdu máme, abychom změnili svět?“, pak se vám bude tato knížka líbit.

– Gregg Braden

Santa Fe, Nové Mexiko