G. F. Unger 

Vlk samotář 

Z německého originálu přeložila Libuše Sedláčková 

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025 

www.mobaknihy.cz 

www.facebook.com/moba.cz 

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025 

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln 

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o. 

ISBN 978-80-279-2206-2 (epub) 

ISBN 978-80-279-2207-9 (mobi) 

Wyatt Logan se připravoval velmi pečlivě. Byl v Dodge City již třetí noc a obě předcházející noci využil jen k tomu, aby se seznámil s tímto městem. Již první noc přišel na to, že v Cristal Palace se u všech hracích stolů obehrává a okrádá ve velkém. Druhou noc zvlášť pozorně sledoval stoly, u kterých se hrálo v kostky.

A teď se tedy připravoval.

Z váčku vzal několik kostek ze slonoviny. Byly to dobré, normální kostky, jaké se používají v kterékoliv herně. Zamíchal jimi v dlani a hodil je na stůl. Zamyšleně na ně pohlédl. Pak je vzal po dvojicích a začal je ukrývat v záhybech svých šatů. Jeho pohyby byly rychlé, nenápadné, jisté a přesné.

Byl to vysoký, šlachovitý muž, a ačkoliv vlasy měl rudé jako oheň, pleť měl téměř indiánsky snědou. Když pevně stiskl rty, objevil se mu na tváři jiskřivý úsměv, takový ostrý, odvážný úsměv, v němž byla přes veškerou tvrdost a divokou radost i jiskřička humoru.

Poté, co si na různých místech svého oděvu schoval víc než tucet párů kostek, pohrával si s poslední dvojicí v ruce.

Hodil je do vzduchu a nedbale zamumlal: „Sedm.“

Pak hodil kostky na stůl a padla pětka a dvojka. Vzal kostky znovu a řekl: „Dvě.“

A když je opět hodil na stůl, padly dvě jedničky.

Opět se usmál a pomyslel v tu chvíli na onoho kouzelníka, kterému před léty pomohl z louže a který ho pak z vděčnosti zasvětil do tajemství „řeckého hodu“, který je možné provést i s docela obyčejnými kostkami – máte-li dost šikovné prsty a navíc i dost energie potřebné k tomu, abyste neustále hodiny a hodiny cvičili.

Wyatt Logan nakonec schoval i tyto dvě kostky, pak vzal do ruky váček a zase jej zavázal. Postavil se před poloslepé zrcadlo hotelového pokoje a zamyšleně se pozoroval.

Pak náhle slabě trhl pravačkou a jako kouzlem se mu v ní objevil jeho kolt – Peacemaker. Vyhodil ho do vzduchu, v letu zachytil a nastavil svému obrazu v zrcadle tak, jako by mu chtěl podat kolt pažbou dopředu.

Ale pak najednou zbraň udělala salto kolem ukazováku a ohmataná pažba opět pevně a jistě spočinula v jeho dlani.

Wyatt Logan sklonil hlavu – a s hořkým výrazem se zadíval na zbraň, kterou držel v ruce. Pak bezděky vzdychl a nechal zbraň rychlým pohybem zmizet v pouzdře. Zároveň se zcela nepatrným pohybem mihla levačka. V ní teď držel kolt šestatřicítku, který jako by vyčaroval z pouzdra pod paží.

Když vše vyzkoušel, nasadil si černý stetson, mrkl na sebe do zrcadla a pak si přehodil přes ramena cestovní vak.

Dlouhými, plíživými kroky se neslyšně dostal ke dveřím. Na nohou měl vysoké holínky, šité na míru, ovšem bez ostruh. Jeho oděv byl černý jako noc. I krátká kožená bunda měla černou barvu.

Světlé byly jedině jeho oči, jeho rozzářený úsměv a žluté mosazné patrony umístěné na opasku. Rudé vlasy téměř úplně zakrýval klobouk.

Vyšel na chodbu, skoro neslyšně sešel ze schodů a přistoupil k černochovi u pultu.

„Odjíždím,“ pronesl mírně, a vysypal na knihu hostů několik valounků zlata. Dobře tady jedl, každý den se koupal a nechal se černochem obsluhovat jako boháč.

Pak vyšel na ulici a zůstal stát dost dlouho vedle dveří hotelu v temném výklenku, dokud si jeho oči nezvykly na změněné světelné poměry. Zašel do stáje, vyhledal své sedlo a přistoupil ke svému mohutnému koni do boxu.

„K čertu,“ zamručel stájník, „to jsem ale rád, že tenhle černý rarach konečně vypadne ze stáje. Dvakrát jsem se taktak dostal z dosahu jeho kopyt. A zlomil dvě příčky. Raději bych se staral o normálního pruhovaného tygra než o tuhle černou bestii.“

Wyatt Logan dal zřízenci pár dolarů. Když se sedlem vstupoval do boxu, otočil mohutný vraník hlavu a jemně zafrkal na pozdrav.

„Je vůbec na světě kromě vás ještě někdo, kdo se k tomu ďáblovi může bez obav přiblížit?“ zeptal se stájník kousavě.

„Ne,“ řekl Wyatt Logan mírně a přitáhl řemen. „S Black Starem zacházeli v mládí příliš krutě na to, aby ještě strpěl nebo dokonce měl rád lidi. Nechtěl se nechat zkrotit, a tak žil víc než rok v jeskyni. Lidé by si nejraději chtěli všechno podřídit, chtěli by, aby jim všechno sloužilo. Kdo se nepodvolí, s tím zacházejí surově. Je to tak, ne?“

Muž zamručel jakousi nesrozumitelnou odpověď. Wyatt Logan vyšel ze stáje. Připnul sedlo a upevnil za ním i svůj cestovní vak.

Zvíře ho poslouchalo jako hodný pejsek.

Před bránou nasedl a vyjel.

Stájník se za ním díval, poškrábal se na zátylku a zamyšleně pak pronesl:

„To jo, ten ďábelský kůň se přesně hodí ke svému pánovi – jako brýle k profesorovi. Co jenom asi v Dodge City chtěl?“

Zatím projížděl Wyatt Logan jakousi tmavou uličkou a dostal se zezadu ke Cristal Palace. Mezi dvěma starými kůlnami sesedl, nechal spadnout konce uzdy k zemi a řekl polohlasem: „Hezky tady zůstaň, Blacky.“

Pak se vrátil kousek zpátky a jinou uličkou se dostal na hlavní ulici. O chvíli později vstoupil lítacími dveřmi do zábavného hráčského brlohu, který – jak napovídal vývěsní štít – se jmenoval Cristal Palace.

Mohutný bar měřil více než sto stop a stála u něj spousta žíznivých mužů, kteří se nechali obsluhovat půl tuctem barmanů.

*** 

Bankéř u stolu, kde se hrálo v kostky, měl chladné, pozorné oči. Vlevo za ním stál mohutný svalnatý chlap a po jeho pravici se postavil hubený muž v oděvu pískové barvy, na němž bylo všechno velmi nenápadné. Pouze oči tohoto vyhublého muže byly jasné a čiré jako led.

Wyatt Logan si hned uvědomil, že tito muži jsou nesmírně důležití.

Když dostal kostky, nemusel si ještě dělat starosti.

„Dvacet dolarů na sedmičku!“ Rozzářeně se usmál a rychle se rozhlédl kolem sebe.

„Vložte do banku svou sázku,“ řekl bankéř a pak provedli vklady i ostatní hosté.

Wyatt Logan hodil kostky nedbalým pohybem na zelený ubrus.

„Vyhrál jste,“ řekl bankéř a přisunul mu žetony. Ten, protože věděl, že vyhraje ještě jednou, nechal všechno být. Bankéř ohlásil pětku, ale padla pouze čtyřka.

Logan věděl, že se to brzy změní, pokud proti tomu nic nepodnikne. Ponechal si všechny žetony a pár jich ještě přikoupil.

„Takže sto dvacet dolarů na dvojku,“ usmál se rozjařeně.

„Bank přijímá vaši sázku,“ řekl bankéř. Protože Wyatt Logan již vyhrál dvě hry, stále více lidí sázelo proti banku. Opět nedbale hodil – a padla dvojka.

Bankéř se na něj na chvíli chladně podíval, ale Wyatt Logan nehnul ani brvou. Vzal ze hry dvě stě dolarů v žetonech a osmdesát dolarů nechal v banku.

Byl opět na řadě. Už když dostal do ruky kostky, věděl, že byly vyměněny. Neviděl to, ale napověděl mu to rozum a zkušenost. Tyto kostky dají přesně ono číslo, na které vsadí bank. Proto Wyatt Logan provedl tisíckrát nacvičeny kouzelnický trik – a vyměnil podstrčené kostky banku za své.

„Osmička,“ řekl mile. „Dvě stě dolarů na osmičku!“

„Bank přijímá,“ odpověděl bankéř lhostejně, protože šance byly jedna k jedenácti proti Wyattu Loganovi. Může vyhrát jen tehdy, uvede-li náhodou to číslo, na které jsou obě kostky přichystány.

Jenže on kostky vyměnil. A protože s nimi dokázal kouzlit, padlo číslo, na které vsadil. Posbíral žetony a usmál se na bankéře.

Ten vypadal mírně zmateně, ale když bral kostky, trhl sebou.

Přišel na to, pomyslel si Wyatt Logan, že jsem vyměnil podstrčené kostky. Pak vsadil proti banku dvacet dolarů a prohrál.

A opět byl na řadě.

„Tři sta osmdesát dolarů,“ řekl mírně – a jeho hlas byl všude dokola dobře slyšet, protože nastalo naprosté ticho.

„Bank přijímá jakoukoliv sázku,“ zamručel bankéř a vrhl krátký pohled na hubeného muže napravo.

„Jestli chci vyhrát, musí padnout trojka,“ prohlásil Wyatt Logan. Přisunul k banku svou sázku. Nyní vsadilo proti banku mnoho přihlížejících. Považovali Wyatta Logana za člověka, na kterého se usmálo štěstí.

Opět vyměnil podstrčené kostky.

Když padla trojka, patřilo mu sedm set šedesát dolarů.

Nastal značný rozruch.

Wyatt Logan se sám sebe ptal, jak dlouho lze v takové hře pokračovat bez omrzení. Celé to bylo dost jednoduché. Vsázel jen velmi malé částky, když byl na řadě bank, a vysoké sumy, když házel kostkami sám. Protože vždycky vyměnil kostky, které mu podali, záviselo vždy na jeho šikovnosti, jestli svými správnými kostkami hodí to správné číslo. Nebylo v tom nic než trochu kouzelnického umění.

Ale bylo to nebezpečné.

Kdyby ho chytili a prohledali, najdou u něj připravené kostky – totiž ty, které mu pokaždé podali a které vyměnil za své. Ale odvážil se ještě dvou her. Prohrál padesát dolarů a vyhrál jednou sedm set deset a jednou čtrnáct set dvacet dolarů v žetonech.

V Dodge City mu to stačilo. Vzal klobouk a shrábl do něj vyhrané žetony. Je jich celkem za dva tisíce osm set čtyřicet dolarů.

Dobrý kovboj by na takovou sumu musel při stravě a bydlení zdarma dřít asi šest let.

Psal se rok 1871. Za dvacet dolarů jste tehdy dostali dobrého koně a za pořádného býka jste museli zaplatit asi polovinu. Za tři tisíce dolarů se dal koupit malý ranč a za padesát dolarů jste mohli najmout vraha.

Když se Wyatt Logan prodíral z těsného kruhu kolemstojících, byl s úspěchem spokojen. Klobouk se žetony si tiskl k hrudi a pravou rukou se zbavoval falešných kostek tím, že je nepozorovaně hodil do kapes několika lidem kolem. Přistoupil k okénku a vysypal tam své žetony. „Chtěl bych dvě stě dolarů ve zlatě a zbytek v bankovkách,“ řekl klidně člověku za přepážkou a koutkem oka sledoval, jak se k němu blíží mohutný svalnatý muž. Pistolník v pískovém obleku se blížil zleva.

„Vyhrál jste rychle a hodně, pane,“ řekl Wyattu Loganovi. A svalovec jen hrdelním hlasem pronesl: „Jo, příliš rychle a příliš moc. A to je nebezpečné, když má člověk v kapse falešné kostky. Reddy, dejme mu šanci. Zmiz odtud a nechtěj, aby ti žetony vyplatili. Vyjdeš z toho aspoň se zdravou kůží. Rozuměls?“

Stál těsně vedle Wyatta Logana. Ten jednal bleskově a suverénně.

Vrazil chlapíkovi loktem do břicha, bleskově se otočil a zvedl koleno. Levačkou hodil klobouk do tváře pískovému pistolníkovi a ten ani nestačil stisknout spoušť koltu, který vytáhl, nýbrž jen uskočil.

Wyatt Logan se shýbl, vrhl se k němu a uchopil ho za zápěstí. Přitáhl si muže k sobě a praštil jeho předloktím jako kusem klacku o hranu přepážky.

Ruku mu sice nezlomil, ale muž zasténal a zbraň mu vypadla. Wyatt Logan ho pustil a jako zázrakem se mu v ruce objevila jeho zbraň z pouzdra podpaží.

„Musíte se ještě moc učit, já bych to provedl lépe,“ řekl ostře a v šedých očích se mu pobaveně zablýsklo.

Svalovec se zatím dostal z nejhoršího, ale když v ruce Wyatta Logana spatřil zbraň, ztuhl.

„Vyplaťte mi, co mi patří,“ řekl Wyatt mírně a zdvořile starému, lstivému chlapíkovi za přepážkou.

„Vyplaťte mě, než udělám skandál, který uškodí dobrému jménu tohohle podniku.“ To vše sledovalo jen několik hostů, protože přepážka byla umístěna v rohu za dveřmi.

Pistolník si založil bolavou ruku do podpaží. Svalovec se váhavě rozhlížel kolem sebe.

A přišlo ještě pár dalších chlapíků, jejichž úkolem bylo starat se o podobné případy.

Ale pak se objevil ještě jeden člověk a krátce jim pokynul. Ten člověk působil příjemným dojmem, ačkoliv se mu v očích zračil chladný vztek.

Přiblížil se s úsměvem k Wyattu Loganovi a kývl na něj.

„Samozřejmě tady nechceme žádnou rvačku,“ řekl. „Postaráme se o tebe docela dobře venku. – Vyplať mu ty peníze. Daleko se s nimi nedostane. – He, hošánku, jsi docela šikovný. Čas od času si tady lecjaký ‘umělec’ zkouší svoje kousky. Buď rozumný, kamaráde. Vem si sto dolarů a zmiz. Jestli hledáš dobrý džob, můžeš zůstat tady u nás. Vyplatíme ti každý týden sto dolarů a bydlení a jídlo budeš mít zadarmo. Jenom nás nezlob a nepokoušej se nás vypéct.“

„Jste hodný člověk a dáváte docela otcovské rady.“ Wyatt Logan se stejně příjemně usmál. „Ale já bych to přece jen chtěl zkusit. Vaši hoši se budou moci přesvědčit, že dovedu zasáhnout na deset kroků mouchu na zdi. A taky jsem slyšel, že šerif na týden tenhle lokál zavře, jestli tady ještě někoho zastřelí. Velice snadno vám mohu takového jednoho zabitého obstarat.“

„No dobrá, dobrá, kamaráde,“ zamručel švihácký šéf podniku. „Nechci skutečně, aby se tady něco semlelo. – Vyplať ho. Charty.“

Zpola už se otočil k odchodu, ale obličejem byl pořád ještě obrácen k Wyattu Loganovi. A nebyl už teď přátelský, nýbrž chladný a tvrdý.

„Nedokážeš to, kamaráde,“ utrousil. „Takovéhle triky na nás neplatí. Nenecháme tě s kořistí utéct.“

„A co je na tom, když vyměním vaše podvržené kostky za docela obyčejné, které by obstály před jakoukoliv zkušební komisí?“ zeptal se Wyatt.

Nedostal však žádnou odpověď. Svalovec pomalu odcházel. Pistolník se s tichým zaklením shýbl pro kolt a muž za přepážkou začal vyplácet peníze.

Když si Wyatt Logan ukládal získané bohatství do obleku, muž za přepážkou si jen založil ruce a klidně se na něj díval.

„Ty nám neutečeš, hochu. Jenom jdi hezky ven, bude tam na tebe čekat pár ostrých chlapů. Ty s námi mávat nebudeš, ty ne, mládenečku.“ Wyatt Logan uložil všechny peníze a nenápadně si v ruce pohrával se svou šestatřicítkou. Před ním vedl k přednímu saloonu průchod a vlevo byly vedle přepážky dveře, na kterých bylo napsáno „Privát“.

Wyatt Logan se třemi skoky dostal až k těmto dveřím a stiskl kliku. Dveře byly zamčeny. Vystřelil do zámku dvě rány a ramenem dveře rozrazil. Rozlétly se a on se ocitnul v luxusní kanceláři.

Za ním se rozpoutal hluk.

Ve druhém pokoji, kam se Wyatt Logan vřítil, začala ječet dívka. Muže, jemuž seděla na kolenou, Wyatt udeřil hlavní koltu do zátylku.

Levou rukou zdvihl do výšky židli a hodil ji do okna. Než vyskočil, rozstřílel lampu.

Bylo dobře, že na to pamatoval, protože venku na dvoře čekali dva chlapi, kteří svá stanoviště prozradili výstřely. Wyatt Logan dopadl na špinavou zem na všechny čtyři, ale ještě během dopadu mu jedna kulka rozškrábla kůži na noze, jako by ho někdo švihl bičem.

To už měl ovšem v ruce svůj Peacemaker a mířil tam, kde se objevovaly plamínky výstřelů.

Slyšel bolestné zasténání a pak chraptivé klení. Jiný hlas volal:

„Tady na dvoře! Tady na dvoře!“

Pak utíkal dále.

Jeho vraník jakoby vyčítavě odfrkl. Když se Wyatt Logan vyšvihl do sedla, ihned zaklel, protože kulka, která prostřelila kalhoty, zasáhla asi víc než jen kůži.

Rychle vyrazil do noci a za ním propuklo hotové peklo.

Dnes si dával načas.

a každý mu říkal 