John Kirby

Drsné časy v Oregonu

Z německého originálu přeložila Marek Pavka

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o.

ISBN 978-80-279-2202-4 (epub)

ISBN 978-80-279-2203-1 (mobi)

Mocné lopatkové kolo parníku Columbia Princess čeřilo nazelenalé vody řeky Willamette. Nad palubami se vznášel černý dým.

Jim Allister se rozkašlal a přivřel oči. Nepředstavoval si Portland tak veliký. Rhett mu řekl, že ta díra má budoucnost. Ale budoucnost už podle všeho nastala. Kam až oko dohlédlo, všude viděl domy nejrůznějších velikostí. Nad městem se vznášel dým. Z blízké pily, která stála poblíž řeky Willamette, zněl hukot parních strojů a skřípění pásové pily. Parník přirazil.

Jim Allister se usmál na svého bratra Rhetta, který stál vedle něj a hleděl k městu. Očividně byl překvapený stejně jako Jim.

Jim z kapsy vytáhl šátek.

„Co je?“ zeptal se s úsměvem.

Rhett zavrtěl hlavou. V očích měl zamyšlený pohled, jaký u něj Jim vídal jen málokdy.

„Menard psal, že Portland je malé, vzkvétající město,“ zamumlal. „Ale mně připadá jako celkem velké.“

Jim se tiše rozesmál.

„Máš snad strach, Rhette?“ Rhett se pousmál.

„Máš pravdu, Jime. Nejdřív si to tu prohlédneme, než řekneme Menardovi, že jsme přijeli o týden dřív.“

Jim šel napřed a nechal se vést davem. U dřevěného mola počkal, dokud Rhett nedorazil k němu. Kývl na jednu ulici, kde se to jen hemžilo lidmi. A všude byli vidět větrem ošlehaní, urostlí chlápci v mackinawských kabátech.

„Vždycky jsem si myslel, že Portland ovládnou trapeři,“ zamumlal Jim. „Ale nevidím tu ani jednoho.“

„Menard psal, že budoucnost Portlandu spočívá v bohatství Cascade Mountains. Dřevo je teď velký byznys.“

Kráčeli k domům. Na jedné stěně byl napsán název ulice.

„Skid Road,“ stálo tam a skoro každý druhý dům byl saloon. Byly tři odpoledne, ale všechny hospody praskaly ve švech. Ozýval se odtud zpěv a ženský smích.

Kdosi se je pokusil zavléct do jedné z nich.

„Ruce pryč,“ chladně řekl Rhett. Hromotlukovi se jiskřilo v očích.

Jim Allister měl pocit, jako by je chtěl okrást. Bezděky položil ruku na pažbu svého peacemakeru.

Rhett šel dál.

Jim zůstal vedle nich. Ještě jednou se ohlédl a uviděl, že obr hledí za nimi. Potom však zmizel v davu.

Ve městě sice ještě byli nějací trapeři, ale většina z nich tam přicházela až na podzim, kdy se vybavovali na zimu.

Skid Road vedla lehce do kopce.

Jim Allister kývl na otevřené dveře jednoho zakouřeného saloonu. Z ulice viděli několik lehce oděných dívek, které tančily na jevišti. Pod ním tleskaly více než tři tucty mužů.

„Dal bych si loka, Rhette!“ zvolal do toho kraválu.

Rhett zavrtěl hlavou a šel dál.

Jim na něj hleděl. Znal ho dost dlouho na to, aby věděl, že něco není vpořádku. Rhettův pohled byl číhavý. Cítil nebezpečí?

Jim šel dva yardy za ním. Rhettovo chování ho nakazilo. I on si nyní začal blíže prohlížet okolí. A všiml si, že zraky téměř všech přítomných jsou upřeny na něj. Ve svých elegantních oděvech se tam vymykali. Pravděpodobně je považovali za hráče.

Jim pohlédl na druhou stranu ulice. Mezi lidmi se prodíral kočár.

Jim sebou trhl. Na protějším rohu viděl muže, který držel v ruce kolt. Jeho tvář byla zjizvena.

„Pozor, Rhette!“ zvolal Jim.

Rhett Allister reagoval během několika zlomků vteřiny. Otočil se a tasil současně s Jimem, ačkoli Jim sáhl po koltu skoro o vteřinu dřív.

Tři výstřely třeskly téměř zároveň.

Jim slyšel tlumenou ránu, když se kulka zaryla do stěny mezi ním a Rhettem.

Muž na druhé straně ulice se svalil na zem. Ještě jednou se pokusil zvednout kolt, ale už se mu to nepodařilo.

Rhett se rozběhl k němu.

Jim Allister pomalu kráčel za ním. Ještě stále držel v ruce peacemaker. Lidé na ulici na něj nehleděli zrovna přátelsky.

Potom dorazil k Rhettovi a slyšel, jak bratr chraplavě řekl: „Deane Butlere! Myslel jsem, že tě už dávno pověsili v Coloradu.“

Střelec sípal. Jeho kolt ležel v bahně a pistolník se držel za břicho. Chvěly se mu rty. Vypadalo to, jako by chtěl něco říct, ale z úst se mu nevydrala ani hláska.

Rhett řekl: „Neměl jsi důvod na mě střílet, Butlere. Kdo ti k tomu dal příkaz?“

Muž zvedl hlavu. Stálo ho to velké úsilí.

„Jdi k čertu, Allistere!“ vyhrkl.

Jim viděl, jak mu ztuhly oči, načež sebou trhl a klesl na zem.

Okolostojící muži utvořili uličku pro jednoho tělnatého muže s hvězdou na levé klopě. Jeho tvář byla zrudlá. Jim si byl jistý, že je opilý.

„Co to má znamenat?“ zeptal se muž s hvězdou. Táhlo z něj.

„Střílel na mě,“ chladně řekl Rhett.

„A protože k tomu sám neměl důvod, musel mu to někdo přikázat. Jmenuje se Dean Butler a je to hledaný vrah.“

Muž s hvězdou polkl. Očividně Butlera znal a věděl, pro koho pracuje.

Rhett kývl na Jima a řekl: „Jestli po mně budete chtít víc, najdete mě u pana Menarda, marshale.“

Několik mužů cosi procedilo mezi zuby, ale nikdo bratry nezadržel, když kráčeli mezi zvědavci.

O několik kroků dál se Rhett Allister náhle zastavil.

Jim na něj překvapeně pohlédl, načež se podíval tam, kam Rhett ukazoval.

Nevěřil svým očím, když četl nápis u vchodu saloonu na protější straně ulice.

„White Elefant.“

To nemohla být náhoda. To už by bylo příliš mnoho náhod. Jim Allister nepochyboval o tom, že majitelem White Elefantu je Harper Brogan.

***

„Věděls to?“ zeptal se Jim svého bratra. Rhett zavrtěl hlavou.

„Myslel jsem, že je ještě pořád v Colorado Springs,“ zamumlal.

„Tak co? Půjdeme dovnitř a podíváme se, jestli je doopravdy tady?“ Rhett se pousmál.

„Chceš dělat rozruch?“

„Ne, Rhette. Ale rád bych věděl, jestli ho na nás poslal Butler,“ přidušeně řekl Jim. „A pokud ano, tak odkud věděl, že jsme přijeli do Portlandu.“

„Neposlal Butlera na nás, ale na mě,“ odvětil Rhett.

Jim Allister sevřel rty. Nebylo to poprvé, kdy mu Rhett dal najevo, kdo z nich dvou je ten důležitější.

Rhett si všiml, že jeho slova Jima velmi ranila. Usmál se a položil mu ruku na rameno.

„Dobrá, Jime. Podíváme se, jestli ten saloon opravdu patří Broganovi.“

Přešli ulici a mezi lidmi se prodrali dovnitř. Dál už to ale nešlo, saloon praskal ve švech. Přesto se mezi nimi začali prodírat. Lidé se na ně dívali ošklivě a jeden chtěl Rhetta praštit do obličeje. Zarazil se však, když mu Rhett dloubl hlavní remingtonu do břicha.

Tak se dostali až k baru.

Jim se rozkašlal. Nad hlavami hostů se vznášel tabákový kouř.

Ve vzduchu bylo napětí.

Všichni hleděli na pódium, které bylo odděleno červenou oponou. Náhle začala hrát hudba. Jeviště zatím bylo prázdné a na plátnu v pozadí byla kresba znázorňující Mississippi.

Potom už Jim Allister nic neviděl. Na chvíli zaregistroval pohyb za závěsem, načež muži začali jásat. Jejich řev byl ohlušující.

Trvalo to několik minut, než se uklidnili. Jim cítil, jak mu Rhett podal sklenici whisky. Hleděl však jen na ženu, která stála na pódiu a zvedla ruce, aby ty muže uklidnila. Jim měl pocit, že krásnější ženu ještě neviděl.

Zrzavé vlasy měla načesané, takže byla vidět její souměrná tvář s malým nosem, plnými rty a jemně klenutým obočím. Měla dlouhý, štíhlý krk a výstřih jí odhaloval část ňader. Muži si prohlíželi její úzký pas a štíhlé nohy v černých podvazcích. Na levém stehně měla brož s drahým kamenem.

Jiskřilo se jí v očích.

Jimovi se zdálo, že na něj na okamžik pohlédla.

Hudba znovu začala hrát a žena začala zpívat zakouřeným hlasem. Naskočila mu husí kůže.

Byl jí okouzlen tak jako ostatní.

„Nechceš se napít?“ zeptal se Rhett. Zelené oči té ženy byly upřeny na Jima.

Cítil, že se mu do tváře nahrnula krev. Rychle otočil hlavu k Rhettovi, který s úsměvem zvedl sklenici whisky a kývl na ženu. Potom se obrátil a dal znamení barmanovi.

Jim už své rozrušení nedokázal potlačit. Slyšel, jak barman tiše řekl: „Když slečna La Verne zpívá, nenalévá se!“

„Já nechci nalít, chci jenom mluvit s tvým bossem,“ řekl Rhett.

Jim tušil, že to je pro ostatní provokace.

Žena na pódiu nyní zpívala silněji. Bylo to, jako by vycítila náhlé napětí.

Jim chytil svého bratra za ruku.

„Počkej s tím, než dozpívá,“ zamumlal. Bratr na něj vrhl jízlivý pohled, ale Rhett nic neřekl. Zády se opřel o pult a napil se. Žena zpívala tři skladby. A každá vyvolala jásot. Nějakou dobu to trvalo, než se muži zase uklidnili. Jeviště zasypaly mince a bankovky.

Po třetí písni se několik mužů pokusilo vylézt na pódium, ale hned je z něj strhli vyhazovači. Když se hosté vrátili k baru, měli barmani plné ruce práce.

Před Rhettem a Jimem se náhle objevil jeden muž. V ruce držel obušek.

„Když zpívá slečna LaVerneová, jsou všichni zticha,“ procedil mezi zuby.

„Tento zákon neznám,“ chladně odvětil Rhett.

„Proto jsem tady já,“ vyhrkl hromotluk. Rhett se začal usmívat.

Jim položil dlaň na pažbu svého peacemakeru.

V následujícím okamžiku Rhett obra praštil do břicha. Hromotluk pustil obušek na zem a klesl na kolena.

Křik u baru utichl.

Jim Allister viděl, jak se tam přiblížili tři další rváči. Vytáhl peacemaker a řekl: „Zůstaňte stát, pánové.“

Vyhazovači poslechli a pohlédli na hlaveň koltu v jeho ruce. Rhett strčil do hromotluka, ten na kolenou ztratil rovnováhu a svalil se na zem.

V zadní části sálu se otevřely dveře. Jim spatřil obtloustlého muže s brokátovou vestou a zlatým řetízkem od hodinek. Viděl ho sice jen koutkem oka, ale hned ho poznal.

Ano, v Portlandu byl i Harper Brogan. Dal svému novému saloonu stejné jméno, jaké měl jeho podnik v Colorado Springs. Rváči uviděli svého bosse a museli si říct, že teď za svůj plat něco musejí udělat. Zašklebili se a vydali se k Rhettovi a Jimovi. Jimův peacemaker při tom ignorovali. Harper Brogan přistoupil blíž.

Byl zrudlý a v očích měl zákeřný výraz. Zvedl ruce. Na prstech se mu třpytily prsteny s brilianty.

„Nech je na pokoji,“ řekl nepříjemným, kvákavým hlasem.

Vyhazovači se zarazili a udiveně pohlédli na svého bosse.

Rhett se otočil k Broganovi a usmál se.

Jim mu viděl na očích, že už o tom ví.

Rhett přikývl.

Polkl, když viděl její tvary.

***