Jack Morton

Šerif z Almy

Z německého originálu Die Ausgestossenen přeložil Marek Pavka

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2025

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2025

© Bastei Lübbe GmbH & Co. KG, Köln

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o.

ISBN 978-80-279-2192-8 (epub)

ISBN 978-80-279-2193-5 (mobi)

„Na tvém místě bych nechal ruce na pultě, hombre!“ ozval se chladný hlas od dveří.

„Mě nikdo komandovat nebude, Eriksone!“ drsně odsekl ten muž. „Já před tvými kolty necouvnu, to teda ne!“

„Ne, Henry Movare,“ řekl pistolník Jefferson Dwight Erikson z Texasu.

„Necouvneš… Ale vystřelíš na člověka ze zálohy, že…“

„Lžeš!“ vyhrkl kovboj u baru.

„Otoč se apověz mi to do očí, Movare,“ řekl Erikson. „Rád bych viděl, jak jsi dobrý, ty kryso! Nebo myslíš, že jsem tvého valacha nepoznal, kdyžs prchal, jako by ti hořelo za patami? Tak dělej!“

Movarovi se ve tváři objevil nejistý výraz. Otočil se a pohlédl do očí smrti. Smrti, která se jmenovala Jeff Erikson.

Proti tomu muži neměl šanci. S koltem nebyl ani zdaleka tak rychlý.

Mezi přítomnými to jen zahučelo. Museli toho odvážného mladíka obdivovat.

To mu lichotilo.

„Když je krysa zahnaná do kouta, také dostane odvahu,“ řekl pohrdavě muž u lítacích dveří.

Jeff Erikson toho troubu, který se ho pokusil odpravit ze zálohy, neobdivoval.

„Ukousl sis trochu velký krajíc, pistolníku,“ odpověděl Movar.

„Nějak moc žvaníš,“ odvětil Erikson a luskl prsty pravé ruky. „Skutečný muž jedná…“

Byl to prohnaný trik někoho, kdo uměl levou rukou střílet stejně dobře jako pravou.

Kovboj u baru to věděl. Přesto na to naletěl, protože na okamžik zapomněl, že stojí tváří v tvář pistolníkovi. Pistolníkovi, který umí střílet oběma rukama.

Kovboj tasil zbraň, tak rychle, jako ještě nikdy…

Potom však třeskl Eriksonův revolver.

A kulka trefila.

Vedle Eriksona se rozletěly dveře a dovnitř vešel muž s kolty v rukou.

„Pusťte ty zbraně, šerife,“ řekl Erikson. „Nechci střílet na muže zákona.“

Šerif sice zbraně nezahodil, ale strčil je do pouzder.

Hleděli si do očí – pistolník a šerif.

I Erikson už kolt schoval.

„Well, šerife?“ zeptal se. „Co mi chceš říct? Nebo – tu nejsi kvůli mně?“

„To tedy jsem!“ ostře řekl šerif Bill Clapham. „Co tu ještě chceš, Jeffe?“

„Jsem tu pracovně,“ řekl Erikson.

„Dopiju a zase pojedu na ranč Rogera Nielsena, abych mu potřásl rukou.“

„K tomu nemusíš jezdit na ranč, Eriksone,“ řekl Clapham. „Roger Nielsen je ve městě. Už mu ale nebudeš moci potřást rukou…“

Pistolník strnul. Nějakou dobu to trvalo, než opět promluvil. „On je mrtvý, Bille?“

„Ano. A zemřel kulkou, která ho trefila do zad, Jeffe,“ tvrdě řekl šerif.

„Teď je tvůj otec králem prérie, Bille. Vyhráli jste válku…“

„Vypadá to tak,“ přisvědčil šerif. „Ale dobře víš, že s tou válkou nemám nic společného. Víc než já v ní nikdo neztratil. Přišel jsem o otce, který nepochopil, že se jako šerif nemůžu postavit na jeho stranu. A o děvče, které jsem miloval. Náhodou totiž byla dcerou Rogera Nielsena… Takže mě vynech, když mluvíš o válce, Jeffe!“

Erikson přikývl.

„Byls hlupák,“ řekl zamyšleně. „Často jsem si nad tím, proč jsi takový, lámal hlavu, Bille. Ty už se nezměníš… jednoho dne tě ta tvá nestrannost zadusí. A já se při tom budu smát.“

Jeff Erikson si ubalil cigaretu a zapálil si ji. Po několika okamžicích dodal:

„Tenkrát za války to vypadalo špatně. Měl jsem zlomenou nohu a nemohl jsem vstát. A proti mně stála eskadrona Yankeeů… Tehdy jeden muž pobodl svého koně tak, že řehtal bolestí, přijel ke mně a vytáhl mě do sedla. Jinak by mě rozdupali…

Well, tím jezdcems byl ty, Bille. Já bych tak kvůli někomu jinému neriskoval. Tys to udělal. Protože jsi hlupák, Bille!“

„Kdybych tehdy věděl, co jsi zač, nechal bych tě tam, Jeffe,“ trpce řekl Clapham. „Ušetřilo by nám to spoustu starostí.“

„Aha,“ řekl Erikson a pohrdavě kývl na muže u baru. „Chtěl mě zastřelit ze zálohy. A já jsem mu dal šanci, aby tasil jako první. Well, udělal to. Každý v tomto saloonu to může potvrdit.“

„Na co bych potřeboval svědky?“ zeptal se šerif. „Proti tobě nemá šanci nikdo. Proto to byla vražda. Poženu to před soud!“

„V celém kraji nenajdeš nikoho,“ řekl Erikson s úsměvem, „kdo by odsoudil Nielsenova muže.“

„Nu – to se změnilo, Jeffe,“ odvětil Clapham. „Řekl jsem ti přece, že Nielsen je mrtvý.“

„Slyšel jsem, Bille. Ale nic se tím nezměnilo. Je tu ještě Rocky, jeho syn, a Nancy, která už se s tebou nemůže scházet. Teď po vraždě jejího otce už v žádném případě. A pak jsem tu ještě já, Bille. Nebos mě přehlédl? Mám vůči svým chlebodárcům jisté zásady. Skoro to vypadá, jako bych byl stejný hlupák jako ty. I mně je věrnost nade vše. A neodjedu odtud, dokud nedostanu Nielsenovy vrahy.“

„Tady už zabíjet nebudeš, Jeffe!“ rozhodně řekl Clapham. „O to už se postarám. A když to bude muset být – pak se zbraní v ruce.“

Jeff přikývl.

„Já vím, myslíš to vážně. Ale věř mi, že bych se bránil.“

Jeff Erikson se odmlčel a zamyšleně pohlédl na oba kolty, které se zničehonic objevily Billovi v rukou. Tak rychle by nedokázal tasit ani on! A to ho zneklidnělo.

„Nechtěl jsem to udělat,“ trpce řekl Bill. „Přinutils mě k tomu, Jeffe!“

Eriksonovi to bylo jedno.

„Na celém Západě je jenom jediný člověk, který dokáže něco takového,“ řekl.

„Po válce se objevoval v Texasu, Arizoně, Nevadě, Novém Mexiku a Kansasu. Všude, kde se válčilo o pastviny. Ale nejmenoval se Bill Clapham. Jeho jméno bylo…“

Jeff Erikson přemýšlel, ale na to jméno už si nevzpomněl.

„Už nevím…“

„Jim Everybody…,“ řekl kdosi z hostů, na něž už téměř zapomněli.

„Díky,“ řekl Jeff s úsměvem. „Ano, tak se jmenoval: Jim Kdokoli… Ten to uměl tak jako ty, Bille.“

„Pro mě za mě,“ řekl Clapham. „Mně stačí, že to umím tak jako on. Jako ten pan Everybody, o které jsem nikdy neslyšel. A teď běž, Jeffe! Ve vězení je ještě dost místa…“

„Možná,“ odtušil pistolník. „Ale mně se líbí tady. A určitě na mě nebudeš střílet, Bille. Mám žízeň.“

„Ve vězení je vody dost! Budu střílet, Jeffe, jestli hned nepůjdeš!“

Erikson mu viděl na očích, že by to opravdu udělal. Přesto si dával na čas.

„Já jsem tu šerif,“ řekl Bill.

„A jednoho dne tu budeš i vládcem. Tvůj otec už je poměrně starý… A teď ještě ta vražda mého bosse… To je dost důvodů na to, aby na to mohl zemřít. Co říkáš?“

Clapham neodpověděl. Vedle vězení stáli sourozenci Nielsenovi a čekali na ně.

„Co je s Jeffem, Bille?“ zeptala se krásná Nancy. „Postavil ses na stranu svého otce?“

„Nancy – ještě pořád jsem tu šerif,“ odvětil s úsměvem. „A hájím zákon. Jeff zastřelil Henryho Movara. Muže, který proti němu neměl šanci. Postavím ho před soud a ten rozhodne.“

Mlčky se otočili. Šerif Clapham vedl Jeffa Eriksona do vězení.

Už o hodinu později měl Bill porotu pohromadě. Předsedal jí soudce Vaughan.

Přelíčení trvalo přesně deset minut. Bill potřeboval pět minut na to, aby vysvětlil okolnosti. A minutu poskytla porota Eriksonovi na obhajobu. Poté Billa vyzvala, aby vrátil pistolníkovi jeho věci a omluvil se mu.

„Och – omluva není nutná, soudce,“ řekl Jeff s úsměvem, když strčil kolty do pouzder. „Šerif a já – jsme staří přátelé. Jenom nechtěl vypadat zaujatě, kdyby sám rozhodl, že jsem jednal v oprávněné sebeobraně.“

Kývl na Billa Claphama a opustil saloon, který sloužil jako soudní síň.

Pistolník Jeff Erikson pomalu odjel z města…

***

Bill Clapham seděl ve své kanceláři.

Ještě stále uvažoval o soudu.

Porota Jeffa Eriksona osvobodila.

Přestože spáchal vraždu. Kovboj proti pistolníkovi, to nebyl skutečný duel, ale vražda.

„I když ho porota uznala nevinným – já jsem jiného mínění,“ tvrdě řekl Bill Clapham a položil své těžké Navy kolty 48 na psací stůl.

Jeden kolt měl připravený po ruce, zatímco druhý rozložil a začal jej pečlivě čistit. Potom ho zase složil a nabil ho náboji, které vytáhl z nové krabičky.

Bill uměl s kolty zacházet dobře. Právě jemu se kdysi přezdívalo Jim Everybody. Pak rozložil a naolejoval i druhý kolt.

Potom almský šerif celou hodinu cvičil. Obouruč.

„Co to děláš?“ ozvalo se náhle za jeho zády.

Bleskově se vrhl k zemi a tasil.

Hned však strnul, když viděl, kdo to stojí u dveří.

Zase vstal a oklepal si prach z šatů. Kráčela k němu jedna žena.

„Bille – co to má znamenat?“ trpce se zeptala. Hleděla na jeho kolty.

„Viděla jsem tak cvičit Eriksona. Ale nikdy ne naše kovboje. Jenže Erikson je – pistolník!“

„Ano, Nancy,“ trpce řekl Clapham k ženě, kterou ještě stále miloval, a která se od něj kvůli válce jejich otců odvrátila.

Odtrhla zrak z jeho koltů a pohlédla mu do očí.

„Řekla jsem, že Erikson cvičí stejně jako ty,“ řekla, protože měla za to, že její otázce nerozuměl. „A řekla jsem, že to je pistolník!“

„To je fakt, Nancy,“ přisvědčil.

„Je to pistolník a zastřelil člověka. Dobrého člověka, Nancy, kovboje, který proti němu neměl sebemenší šanci. Musím být rychlejší než on. A řekl bych, že i jsem!“

„Takže chceš s hvězdou na hrudi spáchat vraždu?“ zeptala se ledovým hlasem.

„Zatím jsem si myslela, že jsi fér, Bille.“

„To jsem, k čertu!“ vyhrkl. „Ale bylo to fér, když zastřelil Henryho Movara?“

„Porota vynesla svůj rozsudek,“ opáčila. „S tím nic nenaděláš!“

„Myslíš?“ zapochyboval. „Myslíš, že jsem neviděl, jak tvůj bratr šel za porotci, které jsem sám vybral? Zaplatil jim a oni udělali, co jim řekl: Osvobodili Jeffa Eriksona! To je to, Nancy! Tvůj a můj otec jsou stejní. Po celé roky pro ně zákon neexistoval. A já jsem přísahal, že budu zákon hájit. A to také budu. Zatknu Jeffa, i kdyby se měl skrývat za celým vaším mužstvem. A přivedu ho před okresní soud, jako že se Bill Clapham jmenuju…“

„Bille – a když ti slíbím, že ještě tuto noc opustím kraj?“ tiše se zeptala.

Zavrtěl hlavou.

„Nemůžeš slibovat něco, co sama považuješ za nemožné,“ odpověděl.

***

Nyní byl připraven.

„Tak co?“