Pampeliška

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Markéta Mikulecká

Pampeliška – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Markéta Mikulecká, 2025

Ilustrace © Klára Vaníčková

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2025

ISBN tištěné verze 978-80-7691-789-7

ISBN e-knihy 978-80-7691-910-5 (1. zveřejnění, 2025) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7691-911-2 (1. zveřejnění, 2025) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-7691-901-3 (1. zveřejnění, 2025) (ePDF)

VĚNOVÁNÍ

Mé dcerce Rozárce,

všem pacientům s ALS

a sdružení ALSA z.s., které se jako jediné v ČR zabývá závažným onemocněním ALS a nezištně a obětavě podává pomocnou ruku vždy, když je třeba…

Ač je pampeliška veselou květinou, její propojení s pacienty s ALS skrývá smutné poselství. Pampeliška symbolizuje problematiku odcházení dechu těchto pacientů – nemoc končí udušením téměř v 99 % případů.

Současně je pampeliška jedinou rostlinou, která roste po celém světě. Má silné kořeny, roste v asfaltu i betonu tak, aby učila lidi sílu vůle k životu…

Srdečně

Markéta Mikulecká

K pampeliškovému dárku tudy:

Jak jsem potkal vílu

Vzpomínám si přesně na tu chvíli. Ležel jsem v trávě s rukama pod hlavou a pozoroval hebké beránky plující po obloze. Najednou jsem něco zaslechl. Znělo to jako cinknutí. Tiché a nesmělé, hodně blízko. Otočil jsem hlavu za tím neobvyklým zvukem, posadil se a poslouchal, ale nic dalšího se neozvalo. Bylo to zvláštní. Nakonec mi zvědavost nedala a já se za tím zazvoněním vypravil.

Cesta vedla lesem, mezi stromy, kde jsem ve svých starých botách klopýtal o kořeny, kolem klikatého potůčku a potom doprava. U krmelce nahoru a rovnou k rybníku. Udivilo mě, jak jsem na takovou dálku mohl cinknutí slyšet, ale v pohádkách je možné všechno.

Schoval jsem se do rákosí mezi zelené šlahouny a byl zticha jako myška. Trpělivost se mi vyplatila a já ji tak mohl spatřit. Byla maličká, menší než dítě, bledá a měla dlouhé vlásky. Na nožičkách, místo botiček, bačkůrky z pampelišek a v ručkách zvláštní zvoneček, jehož sladký tón mě vyrušil z odpočinku na louce a přivedl až sem.

Zprvu jsem se neodvážil ze své skrýše vyjít ven, abych to drobné stvoření nevyplašil a nezahnal. Zajímalo mě. Velmi. A také mě takovým zvláštním způsobem hřálo u srdce. Bylo krásné a zároveň nicotné, jako rosa, když si slunce poumývá ráno tváře po spinkání. Perla uvíznutá v zeleni, co s polednem se z rozevřených květů vytratí. Měl jsem pocit, že jsem jediný, kdo měl to štěstí jít za zvonečkem až sem a malou vílu spatřit. A to je vzácnost.

Pampeliška, jak jsem jí začal říkat sám za sebe, se rozhlédla a znovu opatrně zazvonila. Tentokrát to znělo ještě líbezněji než předtím. Trochu nešťastně se rozhlédla a zvoneček upustila do trávy. Posadila se u rybníčku mezi kvítka a kolínky si podepřela bradičku, tvář ustaranou. Ještě jednou se podívala na nebe k sluníčku a pak se jí začala ramínka otřásat tichým pláčem.

„Ty mě znáš?“ podivila se holčička tichým hláskem a přestala ronit slzičky.