Zelené plamínky
na Klášťově

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Marie Jurčáková

Zelené plamínky na Klášťově – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Copyright © Marie Jurčáková, 2025

Obálka a ilustrace © Barbora Houfová

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2025

ISBN tištěné verze 978-80-7691-790-3

ISBN e-knihy 978-80-7691-908-2 (1. zveřejnění, 2025) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7691-909-9 (1. zveřejnění, 2025) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-7691-899-3 (1. zveřejnění, 2025) (ePDF)

Věnováno celé mé rodině,

ale především vnoučatům
a všem dětem od 1 do 111 let.

Na Klášťov je cesta dlouhá

a kdo se jí nebojí,

možná najde stříbro, zlato,

nebo snad i obojí.

My se kouzel nebojíme,

ochrání nás smečka psí,

tak nám držte všichni palce,

ať dnes vyjde počasí.

Zelené plamínky na Klášťově

Konečně pátek. Toník s Anetkou měli sbalené batůžky už od rána, tak moc se těšili na dobrodružnou výpravu na Klášťov. Tuhle záhadnou, legendami opředenou horu viděli jako na dlani pokaždé, když se vraceli od dědy a babičky z Ubla. Už samotný název té vesnice zněl jako nějaké zaklínadlo, ale ve skutečnosti se jmenovala podle nespočtu praménků, které v okolních lesích kdysi za dávných časů vyvěraly a pramenu se v tu dobu říkalo ubl.

Hora je přitahovala jako magnet a vysněnou objevitelskou výpravu spolu s kamarády plánovali už hodně dlouho. Trvalo celé týdny, než umluvili rodiče, aby s nimi směli spát v lese pod stanem a zahájit tak tajné pátrání po pokladu, který se podle pověsti na tomto místě ukrýval. Dnes konečně nastal ten dlouho očekávaný den, kdy všichni mohli vyrazit, tedy skoro všichni, až na sestřenici Sofinku.

Z vyprávění věděli o slavných vykopávkách čítajících zbytky hradiska, kamenný val a železný poklad z období Velké Moravy obsahující zbytky šípů, seker, zemědělského náčiní nebo koňských postrojů.

Často slýchali i o tajemném Čertově kameni na samém vrcholu hory, který tam údajně rohatému upadl cestou na lidečské skály. Znali pověst o černokněžníkovi, který na tom kameni den, co den, sedával a četl z kouzelné knihy, o kobylí studánce i zlatých kachnách, ale hlavně o dřevěném hradu, který tam prý za dávných časů stával a jehož majitel tam někde ukryl poklad, který dosud nikdo nikdy nenašel.

Toník s Anetkou už na něj měli připraveno nářadí, malou motyčku a lopatku, kterou nenápadně ukořistili babičce ze skleníku. Původně uvažovali i o krumpáči, který měl děda Tonda příhodně opřený u vrat, ale byl moc velký a nápadný, tak se ho museli, ač neradi, nakonec vzdát. Zbytek nářadí bylo nutno náležitě vyzkoušet, proto se na okamžik změnilo v meče a bojovalo se, až peří lítalo. Maminka sice zaslechla z dětského pokoje kravál a řinčení zbraní, ale než odběhla od sporáku, byly nástroje bleskově složeny v dětských baťůžcích. Toník ještě kradmo za zády zastrkával rozsypanou výplň z natrženého polštáře zpět do povlaku. Oba se při tom tvářili jako alabastroví andílci.

„Něco se pálí!“ oznámila suše Anetka a maminka stačila v úprku jen poznamenat: „Řízky!“

Děti se škodolibě culily a zběžně při tom urovnaly potrhaný polštář tak, aby to nebylo poznat. Maminka zabalila zbytek řízků do plastové krabice a děti znovu s tváří anděla pomáhaly, nenápadně při tom do pusy uždibovaly konečky řízků. Ubohá, nic netušící maminka je za tu pomoc nakonec ještě pochválila.

Konečně byli zase všichni pohromadě.

„Válečníci…“

„Kdo?“ zeptala se nechápavě maminka.