Wildcat

Copyright © Rebecca Jenshak, 2021

Translation © Alžběta Komrsková, 2025

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2025

ISBN epub: 978-80-7689-619-2

ISBN mobi: 978-80-7689-620-8

KAPITOLA JEDNA

Leo

TO BYL GÓL

Cestou od našeho stolu do klidnějšího kouta v baru si zacpu jedno ucho prstem a k druhému přitisknu telefon.

„Hej, študáku, kde jsi?“ ozve se z reproduktoru hlas mého kamaráda Ashe.

„V baru poblíž kampusu. Odpoledne jsem měl schůzku se svým poradcem a pár kámošů z letní školy mě pozvalo na pivo.“

„Nudím se. Kdy se vrátíš?“

„Nejspíš až pozdě v noci. Dneska je hospodský kvíz.“

„Kvíz?“ vyprskne Ash smíchy. „To jich nemáš dost ve škole?“

Obrátím oči v sloup. Jen ať si ze mě utahuje. Jsem zvyklý, že si kluci dělají legraci z toho, že hraju v NHL a zároveň studuju. Nemyslí to zle. Většinou.

„Počkej.“ Zvážní a já si téměř dokážu představit, jak se prudce posadil a chystá se zvednout ze svého oblíbeného místa na gauči v obývacím pokoji. „Jak to vypadá s holkama? Mají sexy holky pořád rády hospodský kvízy?“

„Na tom nezáleží. Pořád jsou naprosto mimo tvoji ligu,“ prohlásím a rozhlédnu se po rušném baru, který se těší popularitě u studentů z Whittakeru. Pohledem spočinu, ne poprvé, na nádherné barmance, která má dnes večer směnu. Je tu nová, nebo jsem ji tu přinejmenším ještě nikdy neviděl.

Bar praská ve švech. Nový semestr začal před měsícem a vypadá to, že všechny ty dobré úmysly zůstat během týdne doma a učit se vzaly za své. Páni, občas mi vysoká škola vážně chybí. Večery jako tenhle jsou pro mě v sezóně vzácné.

Příštích osm měsíců budu žít a dýchat jen hokejem. Veškerý volný čas budu trávit v Ashově domě, nebo on u mě. Jsme sousedé a spoluhráči. Má lepší televizi s každou herní konzolí, jakou si dovedete představit, ale já mám lepší terasu a bazén.

„Možná bych se měl stavit,“ řekne. Slyším mačkání tlačítek na ovladači a videohru v pozadí. „Pomůžu ti ve filozofii a dějepise. Vsadím se, že i pár dalších kluků by bylo pro.“

„Než dorazíte, kvíz už bude u konce.“

„V tom případě si můžeme dát pivko a do půlnoci budeš v posteli, Popelko. Kdybych tě neznal, skoro bych řekl, že se mě snažíš odradit. Bojíš se, že ti ukradnu všechny sexy buchty?“

„Jo, to je ono,“ řeknu suše. „Uvidíme se ráno.“ Zavěsím dřív, než mě stačí znovu popíchnout nebo sám sebe přesvědčit, aby vážně přijel. Ne že bych s ním nechtěl trávit čas, ale pokud se tu objeví celý tým Minnesota Wildcats, bude z toho pořádný poprask.

V přecpaném baru se mi obvykle daří proplouvat bez povšimnutí, poznávají mě jen občas skalní fanoušci. Na ledu možná o pozornost stojím, ale tady ne. A tak si stáhnu kšiltovku do očí a sklopím hlavu.

Než stačím dojít ke stolu, Ash mi pošle sérii textovek s emotikonem prostředníčku.

Když vklouznu na židli, Brad a Micah okamžitě zmlknou.

„Co jsem propásl?“ zeptám se.

Micah se nakloní nad stůl s lahví piva v ruce a opře se o lokty. „Rozsuď nás. Měl jsi něco s tou reportérkou, co jsi jí během rozhovoru koukal na kozy, nebo ne?“

Zasténám a uši mi zalehnou jejich chechotem.

Brad položí na stůl svůj telefon a pustí ono skandální video. Minulý týden se kluci z týmů z celé ligy zúčastnili předsezónního silového a tréninkového kempu. Byl to skvělý týden. Zastavilo se tam hodně novinářů. Jeden rozhovor za druhým o tom, jak silní se cítíme před novou sezónou, co očekáváme od svých týmů, bla bla bla. Rozhovory nejsou moje parketa. Kluci jako Jack, náš kapitán, a dokonce i Ash zvládají nudné a opakující se otázky mnohem lépe.

Stopnu video a přistrčím telefon zpátky k němu. „Nekoukal jsem jí na kozy.“

Přinejmenším jsem to neměl v úmyslu. Byl jsem unavený a hladový a soustředil jsem se na to, abych ze sebe dostal něco víc než „cítím se dobře“ a „tým vypadá dobře“, což jsem jen ten den řekl minimálně tucetkrát.

„Úplně zřetelně jí zíráš do výstřihu, Lohane,“ řekne Brad a zvedne telefon. Na displeji je zastavený záběr, na kterém hledím dolů, což opravdu vypadá, jako bych jí koukal na prsa. A jsou to pěkná prsa, takže chápu, proč to někoho napadlo, ale byl jsem tak vyčerpaný po zatraceně dlouhém dni plném cvičení, že by klidně mohla být nahoře bez, a stejně bych se nepodíval.

A je tu další problém. Je zjevné, že ona si mě se zájmem prohlíží. Její pohled ve videu několikrát sjede na mou zpocenou hruď a břicho, jednou dokonce i k mému rozkroku. No, nebyl to zrovna ukázkový rozhovor.

„Nic jsme spolu neměli.“

„Sakra. Vážně ne?“ Brad svěsí ramena a hodí do sebe zbytek piva.

„Omlouvám se za zklamání.“ Nezlomím mu srdce a už nedodám, že s někým z médií bych si nikdy nic nezačal. Rozhovory jsou pro mě náročné samy o sobě. Nepotřebuju si proti sobě poštvat některou z reportérek.

Micah s hlasitým cinknutím položí prázdnou láhev na stůl. Na rtech mu zahraje vítězoslavný úsměv. „Ať mi dají pivo ze zadní části chladničky. Mám ho rád ledově vychlazené.“

Brad se začne zvedat, aby zašel pro pití.

„Tahle runda je na mě,“ vstanu a položím mu ruku na rameno. „Panáky? Pivo?“

Rozsvítí se jim oči. Až příliš dobře si pamatuju, jaké to je být chudý vysokoškolský student. Nebudu na ně mít moc času, protože brzy začíná sezóna. Celé léto jsme sem chodili na jedno po středeční přednášce z finančnictví. Bylo to fajn.

Do příštího léta budu mít jen jeden online kurz za semestr. Přál bych si toho zvládnout víc, ale jednou se to podaří a dostuduju.

Bar v tomhle podniku zabírá celou jednu dlouhou stěnu. Je to úzký prostor se stoly roztroušenými před barem. Nejsou tu šipky ani kulečník, jen jedna televize. Je to pajzl, ale díky nedalekému kampusu je tenhle stísněný podnik pořád v provozu. Panuje v něm přátelská, uvolněná atmosféra a je jasné, že právě tady to dnes večer žije. Ještě jsem nezažil, aby tu bylo tak narváno.

Vyberu si méně obsazenou část baru co nejblíž té nové sexy barmance. S pár barmany už jsem se tu seznámil. Mike, majitel, je jediný, kterého dnes poznávám. Myslím si, že Mike neví, kdo jsem, ale nevypadá jako ten typ, který by z toho dělal haló, i kdyby to věděl.

Mají fakt frmol, takže se posadím a čekám.

Sexy barmanka beze spěchu nalévá řadu panáků tequily. Soustředí se tak usilovně, jako by byla za barem poprvé. Jde jí to pomalu a fronta se nezkracuje, ale je na ni sakra pěkný pohled, takže si nikdo moc nestěžuje.

Má dlouhé hnědé vlasy barvy vyzrálé whisky stažené do ohonu, který se jí pohupuje kolem štíhlých ramen. Lidé na ni volají, aby upoutali její pozornost, ale ona si dává na čas, jako by jí chaos kolem vůbec nevadil.

Chlapík, který kupuje panáky, jí podá svou kreditní kartu a doprovodí to nějakou poznámkou. Když se od něj kartu pokusí vzít, nepustí ji a přitočí se k ní blíž. Barmanka se odtáhne a já nemusím být génius, abych poznal, že ji ten chlap balí, nebo jí spíš dělá nevhodné návrhy. Barmanka mu vytrhne kartu z ruky a otočí se, aby ji protáhla terminálem. Jako by nepochopil, že o něj nestojí, nakloní se přes bar a plácne ji po zadku.

Zatraceně. To bylo neomalený. Narovnám se, připravený… sakra, ani nevím na co. Mike přistihne toho hajzla při činu, zamračí se a vydá se k němu, pravděpodobně aby svou zaměstnankyni bránil a toho chlapa vyhodil, ale než k tomu dostane příležitost, dívka s divokým pohledem v očích přidusá zpátky, popadne jeden z panáků a vychrstne ho na něj.

Rozchechtám se. Mike ne. Většina ostatních hostů se pobaveně zasměje a pak se přesune k jediné zbývající barmance. Já ne. Jsem uchvácený.

„Omlouvám se, Mikeu,“ řekne s rukama sevřenýma v pěst. Přestože toho chlapa právě polila destilátem, vypadá, že je jí to líto asi tak jako mně.

„Ten chlap si to zasloužil,“ zamručí Mike. Oba se přesunou blíž ke mně, aby si mohli promluvit ve větším soukromí. „Ale nemůžeš lít prvotřídní alkohol do ksichtu každýho kreténa, Scarlett.“

Scarlett. Zatímco si ji prohlížím, vyslovím v duchu její jméno. Má na sobě tílko a džínové šortky stejně jako přinejmenším polovina holek v baru. Krásně zvýrazňují její štíhlé tělo a jemné křivky. Má tmavé oči, ale když se usměje – trošku rošťácky a neuvěřitelně sexy –, oči se jí v záři baru rozsvítí.

„Musíme začít s kvízem. Pomůžeš Jade?“

Vytáhne z kapsy otvírák a podá mu ho. „Jasně.“

„Dobře. Myslím, že ti to bude sedět víc.“

„Proč? Protože budou příliš zaneprázdnění na to, aby mě osahávali?“ Její hlas je drsný, podrážděný a neskutečně svůdný.

Usměje se. „Ne, protože drinky už mají zaplacené. Tak mazej.“

Projde kolem mě a Mike si mě všimne a otočí se na mě. „To byl teda gól.“

„Cože?“ Když jsem tu byl v létě, nedal ani jednou najevo, že by věděl, že hraju hokej.

„Jak si s ním poradila,“ objasní a kývne směrem, kterým Scarlett odešla. „Tak co to bude, kámo?“

S úlevou si oddechnu, že jsem nebyl odhalen. Většinou můžu chodit kamkoliv, aniž by to výrazněji narušilo moje soukromí, ale tady, se spolužáky, nechci být hráč NHL Leo Lohan. Chci si prostě jen povyrazit s přáteli a odpočívat.

A možná získat číslo na Scarlett.

KAPITOLA DVĚ

Scarlett

OPOŽDĚNÝ JET LAG

Podnos s panáky v mých rukou se nakloní na stranu a s rachotem dopadne na podlahu mezi zákazníky. Zavřu oči. Zatraceně. Myslím, že můžu bez obav konstatovat, že barmanství není moje parketa.

Mike mi přispěchá na pomoc, a ačkoli je v baru hlučno, zaslechnu jeho hlasitý povzdech.

„Omlouvám se,“ řeknu dneska snad už podesáté a dřepnu si, abych uklidila další nepořádek.

„To je v pohodě.“ Zvedne podnos a společně sesbíráme malé plastové kelímky (díkybohu, že nebyly skleněné) a vytřeme lepkavou tekutinu. „Postarám se o to. Co kdybys už skončila? Myslím, že to tady zvládneme.“

Výraz, který má Mike ve tváři – napjatý úsměv a omluvný pohled –, nevidím poprvé. Minulý týden ho nasadil šéf v kavárně, když jsem si celou směnu pletla vanilkový sirup s lískooříškovým. Ups. Byla jsem z té práce zdvořile „propuštěna“, ale příliš mě to netrápilo. Nejsem ranní ptáče, a když se ještě před východem slunce ocitnu mezi dalšími závisláky na kofeinu, katastrofa na sebe nenechá dlouho čekat.

„Myslím, že na druhé straně baru mi to nejde o nic líp,“ zažertuju.

„Naučíš se to,“ ujistí mě. „A hele, díky, že jsi nám pomohla s reklamou. Tak plno už jsme neměli pár let.“

„Není zač,“ řeknu, rozvážu si černou zástěrku a položím ji na tác vedle prázdných kelímků. „Dáš mi vědět, pokud budeš příští týden potřebovat výpomoc?“

Líbí se mi, jaká tu panuje atmosféra, takže doufám, že i navzdory mým ne zrovna skvělým barmanským schopnostem by mi mohl dát další směnu.

„Tento týden možná budu mít nějaké propagační akce. Jsou takové…“ pokývá hlavou ze strany na stranu. „Uvolněnější. Myslím, že by ti to mohlo sednout. Ozvu se, jakmile se podívám na rozpis.“ Mike se natáhne přes podnos, aby mi povzbudivě stiskl rameno, a pak se vrátí za bar. Jako šéf mi připadá docela fajn.

Vedle mě se objeví moje nejlepší kamarádka. „Co se děje? Už tě poslal domů? Řekni, že nemůžeš odejít. Pořád je tu narváno. Kde jsou panáky pro stůl Chytrých a pohledných?“

Zasměju se přezdívce, kterou dala vítězům kvízu. „Spadl mi celý podnos panáků.“

Zatváří se rozpačitě a věnuje mi jeden z těch úsměvů s významem „možná to není nic pro tebe“, které se už staly běžnou součástí katastrofy, jíž je momentálně můj život.

„Promiň,“ řeknu. „Vážím si toho, že ses za mě přimluvila, ale myslím si, že Mike mi další směnu už nedá.“

„S tím si nedělej hlavu.“ Jade položí podnos na bar a zkušeně nalije tři panáky. Pracuje tady už dva roky a v jejím podání to vypadá hrozně snadné. Odfoukne si zářivě červenou ofinu z očí. „Za tohle si ale vážně můžeš sama. Ty lidi sem nalákaly tvoje fotky na sociálních sítích baru.“

„To nic nebylo,“ řeknu. Minulý týden jsem přišla do baru jen tak posedět, zatímco Jade pracovala. Měla jsem s sebou foťák a během hospodského kvízu, který moderovala, jsem udělala pár fotek. Většinou jsem jen tak blbla, ale Mikeovi se ty fotky moc líbily, a když je pak zveřejnil na sítích, ostatním se zřejmě líbily také. Je to skvělý bar, takže jsem ráda, že sem lidi chodí. Sice trochu pajzl, ale má styl.

„To je jedno. Na první směnu je to šílenej večer. A navíc se ti na place dařilo.“

„Jo, dokud jsem nosila prázdný kelímky.“ Počet piv a koktejlů, které jsem dnes večer rozlila nebo nějak pokazila a musela je nalít znovu, se ani nedá spočítat.

„Nechceš tu aspoň posedět? Za půl hodiny bych měla končit. Kolem půlnoci se to obvykle trochu vylidní.“

„Tak jo, když myslíš.“ Pohlédnu na televizi přesně v momentě, kdy se na obrazovce objeví tvář mého bývalého přítele. Ach jo. Jako by nestačilo, že začínám v nové práci, ale navíc musím celý večer poslouchat nadšené diskuze o novinkách z Grand Prix Ruska a sledovat záběry z kvalifikací. Rhyse je favorit, což není nic neobvyklého. Skoro vždycky je favorit. „Můžeme to přepnout?“

„Promiň, podle Mikea nesmíme pouštět nic jinýho než ESPN. Sedni si na druhý konec baru a nekoukej na něj.“ Zaletí pohledem k obrazovce. „Nezaslouží si to. Hajzl.“

„Myslím, že bych vůbec neměla být poblíž čehokoliv, co je ze skla nebo se dá rozlít. S každou další chybou jsem jen nervóznější a nemotornější. Možná tady šířím špatnou karmu jen svou přítomností.“

„Jsi úžasná a impozantní a rozhodně nejsi nemotorná. Teda obvykle taková nejsi. Možná to je opožděný jet lag?“

„Spíš drtivá rána mému sebevědomí,“ zamumlám, a protože jsem očividně masochistka, dovolím si další pohled na televizi, kde se Rhyse v červené kombinéze během rozhovoru usmívá.

„Zapomeň na něj,“ prohlásí Jade a pokusí se mi podat podnos.

„Ani náhodou.“ Zkusím ucouvnout, ale už jsem zády opřená o bar.

„Ale jo,“ trvá na svém a postrčí podnos dopředu, až se jeho zaoblený okraj dotkne mého hrudníku. „Nenechám tě odsud odejít v takovém stavu. Zanes ty panáky vítězům kvízu a zakonči večer s hlavou vztyčenou. Rhyse je idiot. Po světě chodí spousta skvělých chlapů. Jeho smůla. Však ono ho jednou osvítí a bude se k tobě chtít vrátit. Ale to ty už budeš dávno jinde, protože pochopíš, že si zasloužíš mnohem víc, a budeš žít naplno.“

„To mě čeká ještě spousta práce,“ zasměju se, ale její slova mi dodávají naději.

„Jo, a začínáme právě teď. Zanes to ke stolu a pak si sedni k baru a počkej na mě.“

„‚Osvítí ho‘?“

„Něco jako nirvána, akorát si přitom vzpomene na to, jak jsi zatraceně úžasná.“

Bože, já ji miluju. „Dobře, fajn, ale jestli to upustím…“

„Neupustíš.“ Postrčí mě dopředu. „A možná si tam rovnou vezmi číslo na toho fešáka z kvízu, nebo ještě líp, popros ho, ať tě vezme dozadu, popovídá ti o šprtání a opíchá tě tak dobře, že tě to postaví zpátky na nohy.“

„Bože můj,“ zalapám po dechu nad tou směšnou představou, ale Jade na mě mrkne a odkvačí.

Cupitám přes celý bar a zadržuju dech pokaždé, když kolem mě někdo projde nebo se příliš přiblíží, což se děje často, protože je tu opravdu plno. Upřeně zírám na tác, ačkoliv mi Jade říkala, že tím se vlastně pravděpodobnost, že to rozliju, jen zvyšuje. Nedokážu si pomoct. Jsem úžasná a impozantní.

Dojdu až ke stolu a v duchu se pochválím, když vtom jeden z těch kluků zvolá „Na vítězství!“ a sáhne po tácu. Zpanikařím a natáhnu ruce s tácem blíž k němu, takže se netrefí.

Připravím se na náraz, který nepřichází. Kluk sedící nejblíž ke mně se reflexivně zvedne a stabilizuje tác i mě sevřením, které mě úplně vyvede z míry. Ani se nesnažím z jeho sevření vyprostit nebo přenést váhu na vlastní nohy. Ne, naprosto mi vyhovuje se o něj opírat a nasávat jeho mužnou a dřevitou vůni.

„Jsi v pořádku?“ zeptá se tichým, sebejistým barytonem.

Pohlédne na mě zpod kšiltu staré, obnošené kšiltovky. Měla jsem příležitost si ho předtím párkrát nenápadně prohlédnout. Je totiž nepřehlédnutelný. Sice mám pořád tak trochu zlomené srdce, ale rozhodně nejsem tak mimo, abych si nevšimla sexy kluka. A on je vážně sexy. Rovný nos, ostře řezané rysy, světle hnědé oči, plné rty… a k tomu ještě super chytrý. V kvízu dovedl své kamarády k vítězství. Znal tolik obskurních sportovních zajímavostí, že by si s ním táta hned potřásl rukou.

Uvědomím si, že na něj stále zírám a neodpověděla jsem. „V naprostém.“

Jeden z nás položí tác. Mám dojem, že to byl on. Další dva kluci vezmou panáky, včetně toho jeho, a postaví je na stůl. My na sebe dál civíme. Já od něj nedokážu odtrhnout zrak a on stále stojí vedle mě.

„Další rundu piv, prosím.“ Jeden z jeho kámošů mi hodí na tác dvacetidolarovku.

„Ech, budete si muset zajít na bar, protože já tady končím.“

„Dneska?“ zeptá se ten hluboký hlas vedle mě.

„Pravděpodobně navždy. Myslím, že jsem právě dostala padáka.“ Panebože, sklapni, Scarlett. Takový trapas. Na patě se otočím a uteču do bezpečí baru, kde popadnu svůj mobil a peněženku. Oukej, takže nejsem úžasná a impozantní. Na tom ještě zapracuju.

Rozloučím se s Mikem a zrovna obcházím bar, když vtom prudce zastavím. Pan Chytrý a pohledný odborník na kvízy na mě čeká a v ruce svírá drink, který jsem právě donesla k jejich stolu.

„Je s tím panákem něco špatně? Protože já ho nenalívala. Jsi v bezpečí.“

V očích se mu vesele zableskne a na rtech mu zahraje úsměv. „Říkal jsem si, že ho možná potřebuješ víc než já.“

„Aha.“

Podá mi ho a já si ho od něj vezmu. Naše prsty se dotknou.

„Neplivnul jsi do něj, že ne?“

„Řekl bych ti to, kdyby jo?“ Rty se mu roztáhnou do širokého úsměvu, díky němuž je ještě přitažlivější. „Ne, je bez plivanců.“

„Díky,“ řeknu. Zaváhám, ale nakonec ho do sebe kopnu a ani si nevšímám pálení v krku. „Co to vlastně bylo?“

„Neměla bys to vědět?“

„Zmeškal jsi tu část, kdy mě vyhodili, protože jsem hned první večer jako barmanka kolosálně selhala?“

Jeho smích mě zahřeje u srdce. „Byl to Fireball.“

„Díky. Fakt jsem to potřebovala.“ Položím prázdný kelímek na bar.

„Já jsem Leo,“ podá mi svou velkou ruku.

Vložím svou dlaň do jeho a zatajím dech. „Scarlett.“

Ani jeden z nás se hned nepustí a já si dotek jeho drsné dlaně a teplo, které mi prostupuje celým tělem, užívám.

„Můžu tě pozvat na skleničku?“ zeptá se. Stále drží mou ruku jako rukojmí.

„Lituješ mě, protože mě vyhodili?“ opáčím s úsměvem.

„Jestli tě lituju?“ stáhne ruku a zavrtí hlavou. „Viděl jsem, jak jsi tomu chlápkovi chrstla drink do obličeje. Myslím, že mou lítost nepotřebuješ.“

„Tys to viděl?“ ošívám se, ačkoliv si to ten chlap rozhodně zasloužil. Kývnu směrem k jeho stolu. „A co tvoji kámoši?“

„Stejně už za chvíli odcházejí.“

Odsune mi stoličku u baru a sám se posadí vedle.

„Aha,“ řeknu, když si sedám na druhou stranu baru, než za jakou jsem dnes večer pracovala. „Takže jsem jen poslední možnost, abys nemusel pít sám.“

Jakmile to vyslovím, dojde mi, jak absurdně to zní. Vsadím se, že drink by si s ním dala každá holka v baru. Jen se zasměje, a když k nám Mike přijde pro objednávku a položí před nás podtácky, trochu rozpačitě mu zamávám.

„Myslím, že tě mám radši jako zákaznici,“ řekne a mrkne na mě, jako by to byla jen legrace, ale já nepochybuju o tom, že to myslí vážně. „Tak co to bude?“

„Dala bych si vodku se sodou.“

Mike přikývne a pak se obrátí na Lea.

„Jen vodu, díky.“ Položí na bar dvacetidolarovku.

„Ty nepiješ?“ natočím se k němu, což naštěstí znamená i zády k televizi. Mike přede mě postaví sklenici.

„Kéž bych mohl. Musím ráno vstávat kvůli…“ Zarazí se a koutek úst mu zacuká v úsměvu. „Musím prostě brzo vstávat.“

„Přihlásil ses na ranní přednášku? Co jsi to za netvora?“

Zasměje se a napije se vody. „A co ty? Chodíš tady na univerzitu?“

„Ne. No, záleží, koho se ptáš,“ zavrtím hlavou. Kolik trapností ze mě může před tímhle klukem ještě vypadnout? „Je to dlouhý příběh.“

Povytáhne tmavé obočí. „No, teď mě to vážně zajímá.“

Opře si velký biceps o bar a věnuje mi svou plnou pozornost, takže mu ve stručnosti shrnu svůj chaotický život. Buď je masochista, nebo si užívá můj večer (život) plný katastrof.

Poznámka pod čarou: Rok jsem byla na výměnném pobytu v Londýně, pak jsem tam kvůli jednomu klukovi zůstala ještě jeden rok. Teď jsem zpátky v Minnesotě, měla bych začít druhák, ale místo toho jsem si po prvním týdnu zrušila všechny předměty.

Rodiče o tom zatím nevědí a ano, vím, že jim to musím říct, ale jsou dost konzervativní a někdy až moc ochranářští. Chtěla jsem mít stálou práci, než jim to povím, aby to vypadalo, že aspoň trochu vím, co dělám.

„Teď asi lituješ, že jsi mi koupil ten drink, co?“ Jsem v rozpacích z upřímnosti, se kterou jsem mu právě vyklopila detaily svého komplikovaného života. Bylo příjemné to říct někomu jinému než Jade, i když je to jen cizí člověk.

„Ani trochu. Vysoká škola není pro každého a nikdo neříká, že ji musíš zvládnout během čtyř let hned po střední. Pokud se později rozhodneš, že chceš titul, pořád si ho můžeš dodělat. Myslím, že je to bezva. Budeš daleko líp připravená na skutečný svět a pravděpodobně i šťastnější.“

„Páni. Nechceš se stavit u nás doma a zopakovat to rodičům, až jim řeknu, že se místo chození do školy válím na kamarádčině gauči a celý den sleduju reprízy Přátel?“

Věnuje mi další široký úsměv. Na levé tváři má malý dolíček. Kšiltovku má naraženou tak nízko, že si přeju, aby si ji sundal, abych si mohla lépe prohlédnout jeho vlasy. Konečky, které vykukují po stranách, jsou světle hnědé.

Objeví se Jade a opře se lokty o bar přede mnou. „Ještě poslední stůl a můžeme jít.“ Sklouzne pohledem k Leovi a její rty se pomalu roztáhnou do úsměvu. „Nebo taky ne.“

„Jade, tohle je Leo,“ skočím jí do řeči, než plácne něco, čím by mě ztrapnila.

„Ten odborník na kvízy,“ řekne Jade.

Leo kývne. „Rád tě poznávám.“

„Znáš neuvěřitelné množství faktů o chlapeckých kapelách a historii sportu. Zvláštní kombinace.“

„Co na to říct?“ zazubí se. „Je to dar.“

„Působivé. Opravdu.“ Jade na mě vrhne významný pohled. „Pořád platí ten karaoke bar?“

„Jo, jasně.“

„Měl bys jít s námi,“ řekne Leovi. „Vsadím se, že tam pro tebe budou mít i nějaké písničky od Backstreet Boys.“ Jade se narovná a uhladí si cop. „Za pět minut jsem zpátky.“

„Mohl bys jít, jestli chceš,“ řeknu. „S Jade je vážně sranda. Její kluk pro tu firmu pracuje, takže můžeme zpívat, kolik písniček chceme.“

Pohlédne na luxusní hodinky na levém zápěstí. „Kéž bych mohl.“

„Kčertu s ranními přednáškami.“ Fakt, kčertu s nimi. Zapomněla jsem, jaké to je, prostě si sednout a popovídat si s někým novým. Od té doby, co jsem zpátky, jsem s nikým na rande nebyla. Je to teprve pár měsíců, takže to není tak, že bych se snad schovávala. Alespoň ne moc. I tak, tohle je fajn.

„Co studuješ?“ zeptám se. „Počkej, nech mě hádat.“

Usrkne vody a opře se loktem o bar. Je sebevědomý a chytrý, sympaťák. Lámu si hlavu nad tím, co by mohl dělat.

„Přípravka na práva?“

Zavrtí hlavou, a když se usměje, na tváři se mu znovu mihne ten dolíček.

Než si stačím znovu tipnout, přijdou k nám jeho kamarádi.

Leo vstane. „Už jdete domů?“

„Jo,“ vykročí ten vyšší z nich, obejme Lea a v chlapáckém gestu ho poplácá po zádech. „Ráno máme mezinárodní finance, a jelikož nebudeme moct opisovat od tebe, musíme fakt dávat pozor.“

Druhý kluk si s ním ťukne pěstí. „Dík, že jsi přišel. Hodně štěstí příští týden.“

„Díky.“ Leo na mě rozpačitě pohlédne a já sklopím pohled do sklenice, abych mu dopřála iluzi soukromí.

Rozloučí se a Leo klesne zpátky na barovou stoličku. „Promiň.“

„To nic,“ řeknu a dopiju drink. „Takže finance?“

„Obchod se zaměřením na finance.“

„Páni. Matika a čísla mě vždycky trochu děsily.“

„Je to vlastně docela jednoduché. Jsou to jen pravidla a řád.“

Přísahám, že ze způsobu, jakým vysloví „pravidla a řád“, se mimoděk zachvěju. Tenhle kluk působí jako úplný opak těchto dvou věcí, a právě tato kombinace ho dělá ještě přitažlivějším. Nebo jsem možná jen potřebovala připomenout, že sexy chytří kluci pořád existují. Jade měla pravdu. Zapomeň na Rhyse. Existují dobří chlapi a myslím, že Leo by mohl být jedním z nich.

Když moje nejlepší kamarádka skončí, všichni tři vyjdeme ven. Leo trvá na tom, že nás doprovodí dva bloky k tomu druhému baru. Jade jde dovnitř za svým přítelem Samem a já zůstanu venku, abych se rozloučila s Leem.

„Určitě tě nepřesvědčím, abys šel na chvíli dovnitř?“

„Někdy jindy.“

Vyměníme si čísla a mě už teď zalévá euforický pocit naděje a vzrušení, že by mohl zavolat. Ani jeden z nás není opilý, takže si nemyslím, že bych si chemii mezi námi představovala. Vezme mě za ruku a palcem mě pohladí po kloubech prstů. Z toho lehkého doteku mi naskočí husí kůže.

„Dobrou, Scarlett.“ Couvá a drží moji ruku, dokud se konečky našich prstů nerozdělí. Pak prudce vykročí vpřed a znovu ji chytí. „Kašlu na to. Dospím to odpoledne.“

KAPITOLA TŘI

Scarlett

TA PODOVOLENKOVÁ ZÁŘE

Dvě hodiny utečou jako voda. Jade a já zpíváme z plných plic písničky z devadesátek a začátku nového tisíciletí. Dokonce pro Lea zazpívám něco od Backstreet Boys. Povídáme si, smějeme se, dotýkáme se a teď… teď jsem u něj doma. Nemůžu uvěřit, že jsem do toho vážně šla. Díky Jade a jejímu přesvědčování, že potřebuju, aby mi sexy Leo vrátil sebevědomí.

Ale nebudu lhát – nejsem tu jen proto, že moje nejlepší kamarádka chce, abych se v životě posunula dál. Já sama to chci. Ne, vlastně to potřebuju. Jsem ze svého chaotického života unavená.

A Leo… Jo, přesně takový typ kluka je na vzpamatování se po rozchodu ideální. Je jako zosobněný dovolenkový sex a já doufám, že odsud odejdu s podovolenkovou září a obnovenou vírou v chlapy a vztahy.

„Tady bydlíš?“ zeptám se, když mi otevře dveře spolujezdce. Dům se nachází v uzavřené rezidenční čtvrti.

Přikývne a vezme mě za ruku, aby mi pomohl vystoupit ze svého sportovního auta. Díky Rhysovi se v autech vyznám a tohle je fakt pěkné.

„Čekala jsem stísněnej byt, ve kterým bydlíš s dalšími deseti kluky, nebo možná zavšivenou kolej.“

„Omlouvám se za zklamání,“ odpoví s úsměvem. „Ale můj kámoš Ash bydlí hned naproti.“

„To odsud každý den jezdíš na kampus?“ Jsme nejmíň dvacet pět minut daleko. A přestože je tahle čtvrť nádherná, ranní dojíždění na kampus je pěkná otrava. Vím to, protože já sama bych ho měla absolvovat. Rodiče bydlí jen asi pět minut od kampusu a žijí v domnění, že tam denně jezdím – místo toho si každý den přispím a pak jdu k Jade nebo do města fotit.

„Nó…“ Poprvé za celý večer si sundá čepici a prohrábne si světle hnědé, trochu nezkrotné vlasy. Pak si tu otrhanou čepici nasadí zpátky. „Když jsme u toho…“

A jéje. Zastavím se a ujistím se, že mám v kapse telefon pro případ, že bych si za pár vteřin potřebovala zavolat taxi.

„Chodím na Whittaker, ale nejsem tam na denním studiu. Většinu přednášek mám online.“

„Takže ráno nemáš v osm přednášku?“ zeptám se přihlouple.

„Ne, ale musím za…“ Nakloní zápěstí, aby se podíval na hodinky. „Tři hodiny vstávat do práce.“

„Vážně se jmenuješ Leo?“

„Jo.“ Vykročí ke mně a položí mi velké dlaně na boky. „Chceš vidět můj řidičák?“ Zděšeně se zašklebí. „Zapomeň na to. Mám na něm tu nejhorší fotku na světě.“

„No, tak teď ji musím rozhodně vidět,“ prohlásím a položím mu dlaně na hrudník. „Je mi jedno, že nechodíš na denní studium. Nebo že žiješ s vašima.“ Pohlédnu na krásný dům za námi. Jeho rodiče jsou bohatí, to je jisté. To auto, ten dům – všechno je to na někoho jeho věku příliš pěkné. I jeho zájem o finance teď dává smysl.

Připadá mi trochu zvláštní, že mě vzal zrovna sem, ale třeba jsou jeho rodiče na dovolené nebo něco podobného. Uvnitř nesvítí žádná světla. Možná prostě jen spí, stejně jako moji rodiče.

„Já ne…“ začne a nakloní hlavu na stranu, jako by přemýšlel, jak tu větu nejlépe formulovat.

Zastavím ho tím, že mu na plné rty přitisknu prst. „Taky bydlím s rodiči. Dočasně, pokud si teda někdy najdu a udržím práci. Jednou se odstěhujeme, že jo?“ Sama sobě se tiše zasměju. „Co si to namlouvám? S tím, jak to jde teď, budu ráda, když najdu dobrou práci do třicítky.“ Zavrtím hlavou. Musím přestat říkat věci, které mu dávají další důvody to celé odpískat. „Chci tím jen říct, že tomu rozumím. Tohle období života je o tom, abychom na všechno přišli.“

Pak mě políbí. Jeho měkké rty se skloní k mým a na několik okamžiků je ten polibek něžný a jemný, a panebože, říkám si, jestli to cítí taky. Ale ne, není možné, aby necítil, jak se svět otřásá v základech. Nakloní hlavu, jeho ústa se otevřou víc a já napodobím jeho pohyb. Jeho jazyk vklouzne do mých úst, a najednou to už něžné není.

Klopýtáme ke vstupním dveřím a pak dovnitř, přestaneme se líbat, jen když je to nezbytně nutné. Vede mě dlouhou chodbou směrem k zadní části domu, zatímco jeho ruce putují po mém těle. Na zadní stěně domu jsou velká okna s výhledem na zahradu, kde se v měsíčním světle třpytí bazén.

„Je někdo doma?“ zeptám se, když rukama vklouzne pod moje tílko.

Pomalu zavrtí hlavou. „Jsme tu jen my.“

Tak to je úleva.

„Můžeme do bazénu? Je vyhřívaný?“

Přikývne a vede mě k zadním dveřím. „Cokoliv chceš.“

Páni.

„Leo, to je úžasný.“ Skopnu boty a pomalu vejdu do vody. Bazén s pozvolným vstupem zabírá většinu zahrady. Je tu i vířivka a terasa s televizí a velkou venkovní sedačkou.

Sleduje mě, jak se brodím vodou, a usmívá se, zatímco se otáčím dokola a všechno si prohlížím. Když se ke mně nepřipojí, pomalu se vrátím za ním. „Kdybych měla takovej bejvák, nikdy bych z něj nevytáhla paty.“

Pohladí mě po tváři a zastrčí mi vlasy za ucho.

„Chceš si zaplavat?“ zeptám se.

„Ty si chceš zaplavat?“

Přikývnu a přetáhnu si tílko přes hlavu. Pošimrá mě chladný podzimní vzduch a naskočí mi husí kůže. Leo na mě chvíli zírá a pak si přes hlavu v čepici přetáhne tričko a svlékne si džíny, takže na sobě má jen černé boxerky. Svléknu si zbytek svršků, dokud před ním nestojím jen v podprsence a kalhotkách.

Když jsme teď před sebou skoro nazí, zaváhám. Jeho tělo je neuvěřitelné – statné, svalnaté, tak sexy.

Popadne mě do náruče a rozběhne se s námi do vody. Vykřiknu a pevně se ho chytím kolem krku. Když se vynoříme na hluboké straně bazénu, udělám, co jsem chtěla udělat celý večer. Sundám mu z hlavy čepici a hodím ji na terasu. „Někteří kluci v kšiltovce vypadají líp. Ale ty? Děláš světu medvědí službu, když se za ni schováváš.“

„Jsi fakt kus, Scarlett.“ Jeho ruce mě pod vodou obejmou kolem pasu. Nemusím se ptát, jestli to byla pochvala – vidím to v jeho pohledu. Ani jsem nevěděla, jak moc jsem potřebovala, aby se na mě někdo takhle podíval, dokud se to nestalo.

Týdny jsem se trápila tím, že jsem nechala školy, zklamala rodiče, že jsem možná udělala chybu, když jsem opustila Londýn a nedala Rhysovi další šanci. Ale teď, když se na mě Leo takhle dívá, každé rozhodnutí mi připadá správné. Aspoň dnes večer.

Jeho rty se přesunou k mé klíční kosti a rukama mi sklouzne po žebrech. Palci se otře o má ňadra. „Krása.“

Zatímco mě zkoumá svými ústy, přejedu mu rukama po hrudníku a břiše.

„Osobní trenér?“

„Hmm?“ Jeho ústa sklouznou po horním lemu mé podprsenky.

„Tvoje práce. Byl to odhad na základě tvýho úžasnýho těla.“

Dlouhými prsty zajede pod ramínka a sundá mi je z ramen. Pak mi stáhne podprsenku dolů, takže z ní vyskočí má prsa.

„Model?“ zeptám se a zasténám, když mi přiloží rty na bradavku.

Zasměje se. „Nejsem fotogenický, takže ne.“

„No jasně, ten řidičák. Tak zlý to být nemůže.“

Přesune se k druhé bradavce a pak ke mně vzhlédne s kapkami vody na řasách. „Je to tak zlý.“

Obtočím nohy kolem jeho boků. „To není možný. Tvoje lícní kosti a čelisti jsou snem každýho fotografa.“

Jo, to mu nevěřím. Kdybych měla foťák, hned bych mu to dokázala. A taky, nebudu lhát – ráda bych zachytila, jak mu vlasy trčí do všech stran, jak mu po svalech stékají kapky vody a jak je jeho pohled hravý a zatraceně přitažlivý. A tuhle zahradu a tenhle bazén.

„Striptér?“ Rozepnu si podprsenku a hodím ji na terasu.

„Kdybys mě viděla tančit, už bys znala odpověď.“ Znovu mě políbí, tentokrát naléhavěji, a přitiskne si mě k hrudi. Cítím jeho erekci a na mokré kůži mě zastudí vánek, až se zachvěju.

Jsem tak ztracená v jeho polibcích a v doteku jeho pevného těla přitisknutého k mému, že si jen napůl uvědomuju, že mě nese z bazénu k vířivce.

„Lepší?“ zeptá se, když se ponoříme do teplé vody.

Přikývnu a ovinu se kolem něj. Přitlačí mě zády k okraji a rukama mi svírá obličej, zatímco mě divoce a vášnivě líbá.

Dokázala bych ho líbat celé dny. Rukama mě obejme kolem pasu a zvedne mě na okraj. Moje kalhotky se doslova rozplynou, když pod ně vsune palce a stáhne je dolů. Odhodí je stranou a pak sjede dlaněmi po mých nohách, zastaví se u kolen a jemně je odtlačí od sebe.

To, jak hledí na mou kundičku, mě rozechvěje z úplně jiného důvodu.

„Řekni, kdyby ti byla moc zima, dobře, krásko?“

A pak se mě dotkne těmi krásnými ústy a já přepadnu na terasu. Doteky jeho rtů a jazyka zahání chlad. Rameny odtlačí mé nohy dál od sebe a zahákne za jednu z nich paži a lehce mě zvedne.

„Pornoherec?“ zalapám po dechu.

V těsné blízkosti mého klitorisu zaperlí jeho mužný smích. Když už se blížím k orgasmu, natáhnu k němu ruku a sevřu jeho předloktí. Ponoří se zpátky, líbá a líže, strčí do mě jeden prst a pak druhý. Nikdy předtím to nebylo takhle dobré. Vyvrcholím a ochabnu pod ním.

Když se nade mě nakloní, na hrudník a obličej mi kape voda. Otevřu oči. „Pornoherec, že jo? Můžu zaplatit špatně namíchanými drinky a příšernými radami do života.“

Umlčí mé blábolení polibkem a vtáhne mě zpátky do teplé vody. Moje tělo reaguje, jako bych právě neměla ten nejlepší orgasmus svého života. Potřebuju ho víc. Víc toho všeho. Políbím ho a začnu se rozkrokem otírat o jeho ztopořený penis. Když oba lapáme po dechu, vylezeme z vířivky a přesuneme se na venkovní sedačku. Do kůže mě štípe noční vzduch, ale uvnitř hořím.

Páni, je tak sexy. Tohle je tak sexy a úplně jiné, než jak jsem si dnešní večer představovala. Ale nestěžuju si.

Stáhne si boxerky a vysvobodí tak svoje dlouhé péro. Potřebuju jiný výraz pro „páni“, protože je to jediné slovo, které se mi honí hlavou, ale tenhle pocit ani zdaleka nevystihuje.

Položí se na mě a vrátíme se k vášnivému líbání. Leo očividně nespěchá, ani když se k němu přitisknu a vyplním tak veškerý prostor, který nás dělí.

Temná obloha už pomalu světlá hrozícím východem slunce, když konečně zaběhne dovnitř pro kondomy. Měla jsem celé hodiny na rozmyšlenou, ale jsem rozhodnutá – chci to. Nechám sexy Lea, aby mě opíchal a postavil tím zpátky na nohy. Funguje to tak, ne? Jade si nevymýšlela, že ne? Aspoň doufám.

„Jsi nádherná,“ namotá si pramen mých mokrých vlasů na prst. Pohotově rozdává komplimenty a pozornost a já si to všechno užívám plnými doušky.

Stáhnu ho na sebe, políbím ho a on do mě pronikne. Ústa mi zaplní jeho steny. Několik vteřin se nehýbe.

„Všechno v pohodě?“

„Svíráš mě tak pevně.“

Zapletu mu prsty do vlasů na šíji. „Možná jsi jen moc velký.“

Zvedne hlavu z místa na mé hrudi a po rtech mu přeběhne domýšlivý úsměv. Už jen ten pohled způsobí, že ho svírám ještě pevněji. Zakloním hlavu a po kůži mi přeběhne mravenčení.

Jeho boky se pohybují pomalu, každým přírazem proniká hlouběji a hlouběji, dokud se do mě nezaboří celý. V očích mě zaštípají slzy. Když jsem říkala, že je moc velký, žertovala jsem jen částečně. To, jak mě naplňuje, není podobné ničemu, co jsem kdy zažila.

Zanaříkám. Možná dokonce vykřiknu jeho jméno, když mě můj druhý orgasmus zcela ovládne a otřese mou příčetností.

„Dokázal bych tě při vyvrcholení sledovat celý den,“ řekne, když mě vezme do náruče a posadí si mě na klín. Navede mě zpátky na svůj penis. Mám na jazyku námitku, že znovu už se nejspíš neudělám, ale tenhle nový způsob ve mně vyvolává pochyby.

Předkloním se, abych ho políbila, a on do mě dál přiráží. Zatímco mi laská záda a mačká zadek, zmocní se mě třetí orgasmus. To už vyvrcholí i on a já nevím, jestli jsem se neudělala dvakrát, protože to trvá tak dlouho, že mi to připadá jako mimotělní zážitek. Opřu si čelo o jeho a oba lapáme po dechu.

Jeho oči se upírají do mých a zíráme na sebe, jako by si ani jeden z nás nebyl jistý, že je ten druhý skutečný.

Nejlepší dovolenkový sex na světě.

KAPITOLA ČTYŘI

Leo

MYSLÍ SI, ŽE BYDLÍM U RODIČŮ

Řidič taxíku si hlasitě povzdechne. Jako by mě tím mohl popohnat. Tisknu Scarlett ke dveřím spolujezdce jeho auta a líbám ji, jako bychom to nedělali posledních šest hodin. Nepamatuju si, kdy jsem se naposledy s nějakou holkou tak bavil. Sotva tu kočku znám, ale včerejší noc byla jako žádná jiná.

Řidič se opře o klakson a Scarlett v mé náruči nadskočí. Ukročím vzad a zpražím ho přes okno pohledem.

„Měla bych jít, než mi odjede,“ řekne a zahledí se na mě těma velkýma hnědýma očima. Vlasy má vlnité a stále trochu vlhké v konečcích. Přes tílko si oblékla jednu z mých starých mikin Bostonské univerzity, která je delší než její šortky. Zaháknu prsty za její výstřih a přitáhnu si ji zpátky k sobě.

„Aha, jasně,“ hlesne a začne si ji svlékat.

„Ne, nech si ji. Sluší ti víc než mně.“

Otevře dveře auta a já jí je podržím, zatímco vklouzne na zadní sedadlo.

„Díky za včerejší noc, sexy Leo,“ řekne, když dveře zavírám. Auto odjede z příjezdové cesty, a když vzhlédnu, spatřím Ashe. Stojí na příjezdové cestě ke svému domu na druhé straně ulice s úsměvem tak širokým, až jsem v pokušení zalitovat, že mě nachytal, jak jsem ji šel vyprovodit, pokud by to neznamenalo, že jsem získal pár minut se Scarlett navíc.

Přejde ulici a přetáhne si přes hlavu tričko s dlouhým rukávem. „Vypadá to, že jsi měl mnohem lepší noc než já. Půjdeme si zaběhat, než vyrazíme?“ Přejede pohledem mou nahou hruď a džíny.

„Dej mi pět minut.“

„Jsi.“

„Víš, jak to myslím.“

„Určitě tě nepoznala?“