Dobré ráno
všem*

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Jan Nejedlý

Dobré ráno všem* – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

„Pravda smíchu.“

M. M. B.

Socky jedou bomby

/předmluva/

Když hrabě Lautréamont předpovídal, že poezii jednou budou dělat všichni, mýlil se. Humor dělají všichni. Tedy skoro všichni – alespoň soudě podle armády vtipálků na sociálních sítích.

Setkáváte se s nimi denně. Jejich rozmarnou produkci vám přeposílají známí anebo k vám proudí ze stránek typu Toxická mrcha, Sarkastická čůza, Sarkastický zmrd, Banánová republika, Výmaz hlavy, Bydlím u své kočky či Veselé memíky pro české Pepíky. Technicky vzato jsou to opravdu internetové memy, nejčastěji v podobě obrázku s popiskem, jež se lavinovitě šíří internetem jako nepřetržitý proud virtuální karnevalové kultury.

Kdo chce mít přehled o současném humoru, musí sledovat sociální sítě a nejrůznější aplikace. Facebook, Instagram, síť X, WhatsApp či TikTok nahradily někdejší humoristické magazíny. Po čtyřech dekádách státního monopolu časopisu Dikobraz z éry socialismu se tak humoristická nabídka vrací k časům první republiky a starého mocnářství, kdy vycházely desítky titulů od Humoristických listů přes Švandu dudáka až po Diblíka, Raracha, Palečka, Rašpli, Trn, Šibeničky, Kopřivy, Šlehy a jiné.

Řečeno jazykem teenagerů: socky jedou bomby, tedy sociální sítě generují obrovské množství humoru a popírají zažitý názor, že nové vtipy vlastně už nevznikají, že vše je jen variací starých mustrů. Není to pravda. Kolektivní imaginace tuzemských i zahraničních frkařů dennodenně pokouší pružnost zavedených mantinelů a přepisuje dějiny humoru. Vznikají nové žánry, nové postupy, nové rituály.

Valivý tok internetového žertování zohledňuje rytmus týdne („Nic nedokáže zkazit pátek jako zjištění, že je teprve středa.“) i různé sezónní fenomény („Období ‚strč si ty cukety už do prdele‘ považuji za zahájené.“). Neomylné sovětské vědce nahradili v ustálených průpovídkách výzkumníci z USA. Místo košatých anekdot se preferují sitcomové repliky, SMS konverzace či aforismy („Moc nechápu, proč kupujeme kojeneckou vodu někomu, kdo jí kameny z pískoviště.“). A někdy stačí jen podotknutí k výrazu tváře na fotce („Ten pocit, když potřebuješ kakat a nemůžeš najít telefon.“). Určujícím trendem dnešní doby je totiž vizualizace humoru.

Když Rowan Atkinson alias Mr. Bean napsal v roce 1982 poťouchlý komentář k fotografii muslimů klečících na ulici v modlitbách („V Íránu pokračuje pátrání po Chomejního kontaktních čočkách.“), šlo formálně spíše o ojedinělý postup. S příchodem moderních technologií se tato poetika stala dominantní. Koláž vizuálu (viz třeba ikonický záběr s lavičkou z filmu Forrest Gump) a nesouvisejícího textu zcela převálcovala tradiční kreslený humor.

Internetové vtipy mají i jinou strukturaci a dynamiku. Otevírají se postupně, jak uživatel počítače či telefonu rolováním vertikálně posouvá obraz. Nejprve vidíte titulek „Přece jen budou…“, pak se objeví snímek lidí u slavnostního stolu v bílých ochranných anticovidových kombinézách a nakonec dovětek „…bílé Vánoce“. Coby ocenění vtipu se objevuje pod obrázkem jednoduchá GIF grafika s potleskem či třeba s rozjařenou ženou, jež smíchy vyprskne kafe.

Některé vtipy jsou vystavěny vyloženě na obrazovém ztvárnění. Viz zdeptaná holčička opírající se hlavou o školní tabuli hustě popsanou matematickými rovnicemi s titulkem: „Seru na to, budu striptérka.“ Anebo SMS dialog, kdy on píše „Pošli fotku bez prádla!“, načež ona pošle fotku prázdného sušáku na prádlo. To je čistě vizuální záležitost. Valná většina internetového humoru však podle našeho přesvědčení obstojí i v psané formě bez obrázků, jejichž typický design v naší knize parafrázují ilustrace.

Převedením do literární formy vtip jednak zachráníme před zánikem v propadlišti internetu a jednak jej můžeme vřadit do kánonu běžného anekdotářského repertoáru. Nutná je však selekce. Socky jedou bomby, ale vedle skvostů vzniká na sítích také spousta humoristického smogu, balastu a veteše včetně podvržené produkce trollů, kteří plní pochybná ideologická zadání.

Anekdoty, jež tiskneme, představují jen jednu fasetu zábavné virtuální tvorby. Jde ponejvíce o nadčasová témata lásky, sexu, manželství, rodiny a mezilidských vztahů vůbec. Stranou necháváme převládající aktuální satiru, které se budeme věnovat někdy příště. A jaké zaznívají v naší sbírce tóny? Zahrnuli jsme sem široký inventář od subtilních jazykových hříček až po drsný hardcore.

Ladění textů je často sarkastické („Sarkasmus. Protože zabíjet lidi je nelegální.“). Kromě věčných témat zaujme třeba ironická sebereflexe uživatelů moderních technologií („V roce 1987 jsem spadla z kola a odřela si koleno. Píšu to až teď, protože tenkrát ještě nebyl Facebook…“). Populárním námětem je též infantilizace dnešních mladých mužů, kteří nejsou schopni vzdát se svého dětství. (Ona: „Bože, už mám vážně dost toho, jak jsi dětinský. Odcházím.“ On: „Tak přeju hodně štěstí, protože podlaha je láva!“). Těmto vděčným strávníkům mama hotelů je vlastní také jistá asexualita („Popište svůj sexuální život dvěma slovy.“ „Můj co?“).

A ještě malá poznámka. Internetové vtipy, jakkoli svižné a řízné, mají jednu nevýhodu. Nejsou prověřeny časem, a proto na závěr zařazujeme vousatý bonus. Zde najdou čtenáři pár klasických čísel z dějin anekdoty. A ještě něco. Přítomná kniha vychází v edici Smutek na útěku, neboť se domníváme, že smutek je jednou ze tří nejzbytečnějších věcí na světě.*

Jan Nejedlý