Ema a její kouzelná zoo
Popletený tučňák

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Amelia Cobb

Ema a její kouzelná zoo
Popletený tučňák – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Kapitola jedna
Léto v Záchranné zoo

Ema Parkerová se usmívala, když s batohem v ruce vyběhla ze školních vrat. Její maminka Lucy na ni už čekala a vzala jí batoh z  ruky. „Jsou letní prázdniny!“ vykřikla Ema a nadšeně maminku objala .

Lucy se usmála a prohrábla jí vlnité hnědé vlasy. „Jaký byl poslední den ve škole?“ zeptala se.

Ema začala vzrušeně hopsat po chodníku. „Bezva, ale už jsem se nemohla dočkat , až začnou prázdniny! Celých šest týdnů!“ Usmála se na maminku . „A já strávím každičký den na svém oblíbeném místě.“

Jak se blížily k domovu, Ema v dálce slyšela nejrůznější zvuky : řev, troubení, skřehotání a pištění. Zvířecí zvuky!

Konečně zahnuly za roh a přímo před nimi se objevila vysoká brána s  řadou bujných dubů po obou stranách. Brána byla vyrobená ze zlatého dřeva a pokrytá složitými plastikami nejrůznějších druhů zvířat, na jaká si člověk dokázal vzpomenout. Byli tu majestátní tygři, vznášející se orli, chňapající krokodýli a elegantní gazely. Nad vstupem se nacházela dvě slova vyřezaná ozdobným písmem: ZÁCHRANNÁ ZOO a nad nimi se na slunci blýskal zlatý horkovzdušný balon.

Skrz bránu se valila fronta nedočkavých návštěvníků, ale Ema s maminkou prošly kolem nich. Sotva vstoupily do zoo, Emu zaplavil důvěrně známý pocit štěstí. „Domove, sladký domove,“ zašeptala.

Ema s maminkou nešly na návštěvu do zoologické zahrady – bydlely tam! Emin prastrýček Horác byl slavný cestovatel a odborník na zvířata a na svých cestách po světě objevil spoustu živočichů, kteří potřebovali pomoct. Proto se rozhodl vybudovat tuhle zoo – jako bezpečné útočiště pro každého tvora, který byl opuštěný, zraněný nebo se ocitl v nesnázích . Nyní zde žily stovky nádherných zvířat.

Emina maminka byla Horácova neteř a zdejší veterinářka. Bydlely s Emou v malém domku na kraji zoo, takže Lucy byla k dispozici, kdykoli ji zvířata potřebovala. Ema si nedokázala představit lepší místo pro život .

Za branou zoologické zahrady se klikatil chodník z červených cihel . Za teplého letního dne, jako byl tenhle, se po něm pohybovaly stovky návštěvníků, kteří si cestou kolem jednotlivých výběhů nadšeně sdělovali své dojmy. Teď, když skončila škola, začala do zoo přicházet spousta rodin. Ema zahlédla Jacka a Nikolu ze své třídy, stále ještě oblečené v zelenobílé školní uniformě. Usmála se , zamávala na ně a oni jí zamávali zpátky.

„To je Ema, ta holka, o které jsem ti vyprávěla,“ slyšela, jak Jack říká svému tatínkovi. „Bydlí tady. Ta se má!“

Jak se Ema s maminkou prodíraly davem ke svému domku, Ema nad sebou zaslechla vzrušené švitoření. Zvedla hlavu a zastínila si oči před ostrým sluncem. Z vrcholku platanu nad ní rozpustile vykukoval malý, chlupatý obličejík.

„Monty!“ vykřikla a usmála se. „Pojď  dolů, lumpíku!“

Zvířátko okamžitě seskočilo z větve a mrštně jí přistálo na rameni. Ema vzala měkké, teplé tělíčko do náruče , aby se s ním pomazlila. Monty byl maki, nejmenší lemur na světě, s obrovskýma zlatýma očima a dlouhým sametovým ocáskem . Prastrýček Horác ho zachránil, když byl lemurek ještě mládě, a  přinesl ho do Záchranné zoo.

Teď bydlel Monty v domku s Emou a byl to její nejlepší kamarád.

„Monty byl dneska obzvlášť rozpustilý,“ oznámila Lucy Emě cestou. „Pan Pinch si ráno  přinesl k snídani borůvkový muffin. Potom ale přivezli dodávku ovoce na tento týden a on ji odešel převzít. Když se vrátil, muffin byl pryč. Pan Pinch se strašlivě zlobil .“ Zavrtěla hlavou na lemurka. „Nevěděl, co se stalo, ale já si všimla, že Monty má na tlapkách drobky!“

Ema si nemohla pomoct, rozesmála se a objala Montyho ještě pevněji. Pan Pinch byl ředitelem zoologické zahrady a byl pořád nabručený. Monty ho s oblibou škádlil.

Když dorazily k domku, Lucy vrátila Emě školní batoh. „Musím teď jít zkontrolovat levharta, takže vás nechám samotné. Přijďte domů na svačinu.“ Letmo políbila Emu na tvář a pošimrala Montyho na měkkém bříšku.

„Jasně, mami!“ Ema s úsměvem sledovala, jak maminka spěchá k místní nemocnici.

Jakmile jí zmizela z dohledu, vešla do domku a usmála se na Montyho. Rozpustilý lemurek jí seskočil z ramene a běžel k misce s ovocem na kuchyňském stole. „Mňam!“ zašvitořil a  šikovnými prstíky si oloupal banán. „Borůvkové muffiny jsou dobré, ale stejně mám nejradši banány.“

Ema se zachichotala. Vždycky byla ráda s Montym nebo jakýmkoli jiným zvířetem v Záchranné zoo o  samotě. Když nikdo nebyl nablízku, nemusela skrývat své úžasné tajemství .

Ema věděla, že zvířata dokážou mluvit s lidmi a že jen pár speciálních lidí jim dokáže odpovědět. A ona patřila mezi ně!

Kapitola dvě
Plán pana Pinche

Ema se utíkala nahoru převléct. Vybrala si zářivě žluté letní šaty na ramínka a své oblíbené žabky a rychle si namazala obličej opalovacím krémem. Potom si kolem krku zapnula hezký stříbrný řetízek – velice zvláštní řetízek. Byl na něm přívěsek ve tvaru lví tlapky , který dostala jako dárek od prastrýčka Horáce. Ten přívěsek dokázal otevřít všechny dveře v Záchranné zoo, takže Ema mohla vidět každé zvíře, kdykoli chtěla.

Monty se uvelebil na její posteli . „Emo, opravdu zítra nemusíš do školy?“ zeptal se s nadějí v hlase.

Ema se na Montyho usmála do zrcadla. „Ne , Monty, nemusím. Celých šest týdnů není škola, takže můžu trávit spoustu času s tebou!“

Monty nadšeně vypískl a začal poskakoval po posteli.

Ema si zapnula do vlasů žlutou sponku ve tvaru motýla a otočila se ke kamarádovi. „Je dobře, že tady budu s tebou. Aspoň dohlédnu na to, aby ses choval slušně – a například nesnědl panu Pinchovi snídani! Neměl bys brát věci, které ti nepatří, Monty. Měl jsi štěstí, že  tě přitom neviděl.“