Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Ing. Mgr. Radka Loja

Praktický průvodce transformačním
koučinkem a sebekoučinkem

Cesta proměny

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 9890. publikaci

Odpovědný redaktor Lenka Zajíčková
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Ilustrace v knize Petr Pecháček
Ilustrace na obálce Photo And Art Panda/AdobeStock.com, 2025
Návrh a zpracování obálky Lucie Skořepová
Počet stran 256
První vydání, Praha 2025
Vytiskla D.R.J. TISKÁRNA RESL, s.r.o., Náchod

© Grada Publishing, a.s., 2025

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-7766-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-7765-3 (pdf)
ISBN 978-80-247-4940-2 (print)

O autorce

Ing. Mgr. Radka Loja

Radka je psycholožka, lektorka a koučka. Ráda píše a ve svém volném čase se věnuje rodině, meditaci a sportu. Vytvořila a vede akreditované kurzy Kouč se zaměřením na osobní rozvoj a Kouč se zaměřením na leadership.

Věnuje se přednáškám a workshopům zaměřeným na podporu duševního zdraví, práci s emocemi, psychickou odolnost a osobní rozvoj. Ve své psychologické praxi a koučinku využívá hypnózu a hypnoterapii a zaměřuje se na přístupy orientované na řešení.

Je autorkou knih Myšlení pod kontrolou (Grada Publishing, 2022), Emoce pod kontrolou (Grada Publishing, 2019) a spoluautorkou knihy Jak získat úspěch, klid a vyrovnanost v hektické současnosti (Grada Publishing, 2017). Stojí za webem mindtrix.cz, zaměřeným na osobní rozvoj, kde najdete články, kurzy koučinku, online kurzy a semináře.

Vystupovala v Českém rozhlasu (Radio Wave, Hovory), v médiích jako CzechCrunch, Vltava Media, v České televizi v pořadu Sama doma a v mnoha podcastech.

Původně vystudovala Fakultu elektrotechnickou na Českém vysokém učení technickém v Praze a později jednooborovou psychologii na Filozofické fakultě Univerzity Palackého v Olomouci. Dříve pracovala v nadnárodních auditorských společnostech PriceWaterhouseCoopers a Ernst & Young.

Předmluva

Koučování: cesta k osobní proměně a profesní excelenci

Koučování není jen procesem osobní transformace klientů, ale také hlubokým závazkem koučů k respektování hodnot, dodržování etických principů a neustálému profesnímu růstu. Kniha Radky Loja Praktický průvodce transformačním koučinkem a sebekoučinkem – cesta proměny nabízí cenný pohled na koučovací metody a zdůrazňuje zásadní roli kompetencí, etického kodexu a reflexe v každodenní koučově praxi.

Jako akreditovaná koučka, supervizorka a dlouholetá členka EMCC mohu potvrdit, že právě kompetence, etika a reflexe tvoří základní pilíře úspěšného koučování a jeho profesionalizace. Tato kniha vás provede klíčovými technikami a přístupy koučinku. Je praktickým průvodcem, který ukazuje, jak efektivní otázky a hluboká sebereflexe mohou otevřít dveře k rozvoji, novým perspektivám a příležitostem.

Kniha zároveň zdůrazňuje význam důvěry mezi koučem a klientem, která je nenahraditelným základem každého transformačního procesu. Jedním z jejích velkých přínosů je důraz na využití metafor v koučování. Metafory mají schopnost otevírat prostor pro hlubší pochopení a inspiraci. Tím, že převádějí složité myšlenky do srozumitelných obrazů, pomáhají klientům objevovat skryté možnosti a nacházet nové perspektivy.

Každý kouč, který si tuto knihu vezme do ruky, získá nové nástroje a inspiraci, jak s pomocí metafor podpořit proměnu a sebereflexi svých klientů. Čtenáři – ať už jsou kouči, klienty nebo lidmi toužícími po osobním rozvoji – zde najdou nejen praktické techniky a inspiraci, ale i hlubší pochopení důležitosti respektování jedinečnosti každého člověka a budování vztahů založených na respektu a důvěře.

Přeji vám, aby vás čtení této knihy obohatilo, inspirovalo a podpořilo na vaší vlastní cestě proměnou. 

Dana Kodešová

Senior Practitioner koučka a výkonná
ředitelka EMCC Czechia & Slovakia

Úvod

„Koučink je jako světlo ve tmě – nenabízí řešení,
ale osvětluje k němu cestu. Sebekoučink je umění
klást si správné otázky, naslouchat svým odpovědím
a jednat podle nich, abyste tu cestu našli.“

Tato kniha je praktickým průvodcem transformačním koučinkem, který vás provede cestou osobní proměny. Pomůže vám pracovat na vašich cílech, rozvíjet schopnosti a zároveň objevovat svou vnitřní podstatu. Sebekoučink vychází ze stejných principů jako koučink – zahrnuje sebereflexi, práci s motivací, stanovování cílů a plánování kroků k jejich dosažení. Techniky a otázky, které běžně používáme při vedení klientů v koučování, můžeme stejně dobře použít i sami na sebe.

Knihu jsem napsala pro své kolegy kouče, účastníky mých výcviků a také pro všechny, kteří se zajímají o osobní rozvoj a chtějí být sami sobě průvodci na cestě ke změně. Inspirací mi byli moji klienti, kolegové, mentoři a učitelé, jako Sue Knight, světová lídryně v oblasti koučinku a NLP (Neurolingvistického programování) a MUDr. František Matuška z psychoterapeutického výcviku Hermes. Tyto osobnosti zásadně ovlivnili můj přístup ke koučování i psychoterapii.

V této knize se zaměřuji na propojení vědomé a nevědomé části mysli. Velký prostor věnuji imaginacím a metaforám – obrazům, které dokáží složité myšlenky přeložit do srozumitelných příběhů. Metafory oslovují hlubší úrovně naší mysli, zejména nevědomí, kde se ukrývají vzorce myšlení, cítění, chování a přesvědčení.

Knihu jsem rozdělila do dvou částí:

•V první části se věnuji základním principům koučinku a sebekoučinku, jako je struktura sezení, budování vztahu (rapport), kladení otázek, práce s modelem GROW, Diltsovým logickým úrovním a využitím imaginací a metafor.

•Ve druhé části najdete praktické aktivity propojující vědomí a nevědomí. Každá kapitola začíná úkolem zaměřeným na vědomou část mysli – analytické myšlení, sebereflexi a racionální uvažování. Následuje imaginativní metaforický příběh, který oslovuje nevědomí a podporuje hlubší vhled a osobní změnu.

Pro ještě hlubší zážitek můžete využít karty s obrazy, symboly a otázkami, které si lze zakoupit samostatně. Příběhy si můžete přečíst, nahrát na vlastní záznamník, nebo si zakoupit mnou namluvené audionahrávky. Odkaz na webovou stránku a QR kód s těmito materiály naleznete dále v této knize.

Nyní vás zvu k zamyšlení nad zázračnou otázkou Steva de Shazera:

„Představte si, že se dnes v noci stane zázrak,
vy se ráno probudíte a váš důležitý problém je vyřešen.
Co by bylo ve vašem životě jiné?“

Jak byste se cítili? Jaké možnosti by se vám otevřely, a co byste udělali jako první věc ráno? Jak by tuto změnu na vás poznali druzí?

Doufám, že tato kniha vám pomůže najít odpovědi a bude vás inspirovat na vaší cestě koučinkem, osobním rozvojem a životní proměnou.

V této knize nerozlišuji mezi mužským a ženským rodem – píšu ve smyslu ČLOVĚK. Ve všech textech proto používám jednotné oslovení.

Radka Loja

koučka, psycholožka, lektorka,

autorka knih:

Emoce pod kontrolou. Pět kroků ke zvládání emocí

Myšlení pod kontrolou. Alfa stav a jeho využití
v pracovním a osobním životě

Webová stránka a QR pro zakoupení audionahrávek a karet:
https://mindtrix.cz/transformacni-koucink-kniha-a-karty/

Webová stránka pro informace o akreditovaných
výcvicích koučinku: https://mindtrix.cz/kurzy-koucinku/

ČÁST PRVNÍ

Praktický průvodce koučinkem a sebekoučinkem

1Co je koučování?

„Koučink spočívá v otevírání dveří k lidskému
potenciálu, aby se jednotlivec mohl sám posunout
za hranice, kam by se bez pomoci nikdy nedostal.“

John Whitmore

Představte si koučování jako proces, který vám otevírá dveře k odhalení vašeho vlastního potenciálu a pomáhá vám objevit schopnosti, o kterých jste možná ani nevěděli. Díky koučování se můžete posunout dál, než byste to dokázali sami. Může vám pomoci překonat limity, najít novou cestu a získat odpovědi na otázky, které vás dosud trápily. Kouč je tu proto, aby vás na této cestě podpořil, ale rozhodnutí i odpovědi musí vždy vycházet z vás samotných.

Kouč nemá křišťálovou kouli, aby věděl, jak se budou vyvíjet vnější okolnosti, ani nezná všechny detaily vaší osobnosti a situace. Proto vám nemůže říct, co přesně máte dělat, ani nabídnout hotová řešení nebo zaručené rady, které fungovaly někomu jinému. Místo toho vám pomáhá najít vlastní odpovědi a řešení, které nejlépe vyhovují vaší jedinečné situaci, a vytváří bezpečné prostředí, kde máte prostor objevit své nejlepší možnosti. Klíčovým nástrojem kouče jsou otázky, které vedou k hlubšímu zamyšlení a objevování nových úhlů pohledu.

Koučování není univerzální – každý člověk potřebuje něco jiného, ať už jde o kariérní růst, osobní rozvoj, zvládání emocí a stresu, zlepšení komunikace nebo třeba lepší řízení času. Společným jmenovatelem však zůstává jedno: podpora a struktura, které vám pomohou dosáhnout toho, co chcete, rychleji a s větší sebedůvěrou.

Důvěra jako základ efektivního koučování

Jedním z klíčových pilířů je důvěra mezi koučem a klientem. Důvěra je základem všeho – bez ní by nebylo možné otevřeně mluvit o vašich cílech, úspěších, nadšení, obavách či problémech. Koučování je hluboce osobní proces a abyste se mohli opravdu posunout vpřed, potřebujete mít pocit, že kouč stojí na vaší straně, naslouchá vám bez předsudků a respektuje vaše myšlenky a rozhodnutí. Důvěra umožňuje upřímnost a otevřenost, což je nezbytné pro efektivní koučovací vztah. Když víte, že se můžete svěřit bez obav z hodnocení nebo kritiky, vzniká prostor pro skutečný pokrok.

Kouč je zde proto, aby vás provázel, naslouchal vám a pomáhal vám ujasnit si realitu takovou, jaká skutečně je – ne takovou, jakou byste ji chtěli vidět. Pomáhá vám nejen určit, čeho chcete dosáhnout, ale také jak k těmto cílům dojít. Podporuje vás na každém kroku vaší cesty.

Od sportu k osobnímu růstu

Koučování má své kořeny ve sportu. Možná jste slyšeli o knize The Inner Game of Tennis (v roce 2018 vyšla kniha v češtině pod názvem Vnitřní hra tenisu, vydalo nakl. Management Press), kterou napsal Timothy Gallwey v 70. letech. Gallwey se tehdy zaměřil na to, jak vnitřní mentální hra ovlivňuje sportovní výkon – a jeho myšlenky postupně našly uplatnění i mimo sport. Dnes tento přístup tvoří základ moderního koučování, které pomáhá lidem nejen ve sportu, ale i v osobním a profesním životě.

Koučování vás vede k tomu, abyste objevili vlastní odpovědi a nacházeli cesty ke zlepšení. Podobně jako strom, který potřebuje správné podmínky k růstu, i vy potřebujete důvěru, podporu a prostor, abyste ze sebe dostali to nejlepší. Dobří koučové tuto roli plní tím, že vytvářejí prostředí, kde můžete růst a rozvíjet se.

1.1Jak se odlišují koučování, mentoring, psychoterapie a supervize?

Koučování, mentoring, psychoterapie a supervize jsou různé přístupy, které mohou lidem pomoci v jejich osobním nebo profesním rozvoji, ale každý z nich má své specifické zaměření a metody:

•Koučování se soustředí na dosažení konkrétních cílů a rozvoj potenciálu v přítomnosti a budoucnosti. Kouč pomáhá klientovi najít vlastní odpovědi a strategie prostřednictvím podpory, kladení otázek a poskytování zpětné vazby. Koučování je často zaměřené na specifické oblasti, jako je kariéra, leadership nebo osobní rozvoj, a bývá obvykle krátkodobé.

•Mentoring je vztah, ve kterém zkušenější osoba (mentor) předává rady a sdílí své znalosti a zkušenosti s méně zkušeným jednotlivcem (mentee). Na rozdíl od koučování, kde klient hledá odpovědi sám, mentoring zahrnuje přímé předávání znalostí a rad na základě mentorových zkušeností. Mentoring bývá dlouhodobější a zaměřuje se na celkový rozvoj osoby, včetně kariérního růstu a osobního vedení.

•Psychoterapie se zaměřuje na hlubší emocionální a psychické potíže, které často souvisí s minulými zkušenostmi a ovlivňují současné chování a myšlení. Terapeut pomáhá klientovi zpracovat tyto problémy, řešit psychické potíže a zlepšit duševní zdraví. Psychoterapie pracuje více s minulostí a může být dlouhodobější, přičemž vyžaduje odbornou kvalifikaci terapeuta.

•Supervize je proces, který se využívá hlavně v profesionálních prostředích, zejména v pomáhajících profesích, jako je sociální práce nebo terapie. Supervizor pomáhá odborníkovi reflektovat jeho praxi, zkoumat těžkosti a rozvíjet dovednosti pro lepší zvládání pracovních situací. Supervize podporuje profesní růst a zajišťuje kvalitu práce.

V podstatě tedy platí, že koučování pomáhá dosahovat konkrétních cílů, mentoring nabízí rady a vedení na základě zkušeností, psychoterapie řeší hlubší emocionální problémy a supervize slouží k profesionálnímu růstu díky reflexi a zpětné vazbě v pracovním prostředí.

Výzkumy v oblasti psychoterapie a dalších přístupů osobního rozvoje ukazují, že kvalita vztahu mezi terapeutem, koučem, supervizorem či mentorem a klientem je klíčovým faktorem úspěchu. Tzv. Dodo bird verdict, teorie navržená psychologem Saulem Rosenzweigem v roce 1936, tvrdí, že všechny psychoterapeutické přístupy jsou přibližně stejně účinné, pokud mezi terapeutem a klientem existuje kvalitní vztah. Tento názor byl potvrzen mnoha výzkumy, které zdůrazňují, že důvěra, empatie a vzájemné porozumění jsou rozhodujícími faktory úspěchu nejen v terapii, ale i v koučování, supervizi a mentoringu.

1.2Víra v potenciál jako klíč k rozvoji lidí

Výsledný efekt koučování do značné míry závisí na tom, jak silně kouč věří v potenciál lidí. Pojmy jako „dostat z někoho to nejlepší“ a „skrytý potenciál“ naznačují, že v každém z nás je něco, co lze odemknout a rozvinout, a tak umožnit větší využití toho, co v nás je. Pokud kouč nevěří, že v daném člověku je více, než je momentálně vidět, nebude schopen jeho potenciál skutečně podpořit a rozvinout. Kouč se musí na lidi dívat z pohledu jejich možností a toho, čeho mohou dosáhnout, nikoli je posuzovat podle jejich současného výkonu.

Bohužel, většina systémů hodnocení lidí je zaměřena pouze na jejich výkon a přehlíží potenciál. To často vede k tomu, že lidé jsou „zaškatulkováni“ podle toho, co zatím předvedli, a je pro ně těžké se z těchto omezených představ vymanit.

Chceme-li z lidí skutečně dostat to nejlepší, musíme věřit, že v nich něco výjimečného je. Jak ale můžeme vědět, že se v nich něco opravdu ukrývá? Nemám vědecké důkazy, které by to podložily – spíše jsem k tomuto poznání dospěla na základě vlastních zkušeností a pozorování.

Pygmalion efekt a síla očekávání

Příkladem toho, jak očekávání mohou ovlivnit výkon, je známý Pygmalion efekt, někdy také označovaný jako Rosenthal–Jacobson experiment. Tento experiment, který v roce 1968 provedli Robert Rosenthal a Lenore Jacobsonová, se zaměřil na to, jak očekávání učitelů ovlivňují výkony žáků.

PŘÍKLAD

Na začátku školního roku učitelům na základní škole v Kalifornii oznámili, že někteří žáci na základě speciálního testu vykazují výjimečné schopnosti a pravděpodobně dosáhnou významného zlepšení. Ve skutečnosti však test žádné nadané žáky neodhalil. Jména těchto „nadaných“ žáků byla vybrána náhodně.

Na konci školního roku se ukázalo, že ti žáci, kteří byli označeni za nadané, skutečně dosáhli významně lepších výsledků než ostatní. To znamená, že ke zlepšení výkonu těchto žáků vedlo pozitivní očekávání učitelů. Experiment tak jasně ukázal, jak moc mohou očekávání ovlivnit chování a výsledky lidí. Pokud učitelé věřili, že jsou někteří žáci nadaní, začali s nimi jednat jinak, dávali jim více příležitostí, poskytovali lepší zpětnou vazbu, a tím podpořili jejich zlepšení.

Tento efekt byl pojmenován podle mýtu o Pygmalionovi, sochaři, který vytvořil sochu tak dokonalou, že se do ní zamiloval a svým přáním ji přivedl k životu. V psychologii a vzdělávání Pygmalion efekt popisuje fenomén, kdy očekávání, např. učitelů, rodičů, nebo nadřízených, skutečně ovlivňuje chování a výsledky druhých. Tuto dynamiku jsem zažila mnohokrát v praxi.

PŘÍKLAD

Když jsem pracovala s mladým manažerem Martinem, který byl hodnocen jako průměrný, jeho nadřízení ho vnímali jako spolehlivého, ale nepříliš inovativního zaměstnance. Byli přesvědčeni, že je dobrý v plnění úkolů, ale neočekávali od něj nic mimořádného.

Když jsme spolu začali pracovat, všimla jsem si, že jeho výkon odpovídá přesně tomu, co se od něj očekávalo – plnil své povinnosti, vypracoval, co se po něm chtělo, ale nic navíc neudělal. Zeptala jsem se ho, co ho v práci nejvíc baví a co by chtěl zlepšit. Řekl, že má vášeň pro hledání nových řešení a že ho frustruje, že nemá příležitost tyto nápady sdílet a prosadit. Chtěl se více zapojit do strategického plánování, ale cítil, že jeho názory nejsou vítány, takže své nápady raději držel v sobě.

Společně jsme začali pracovali na tom, aby své myšlenky více sdílel s týmem a také jsme se zaměřili na jeho sebedůvěru a schopnost prezentovat své nápady. Během následujících měsíců Martin představil několik návrhů na zlepšení firemních procesů, které se ukázaly jako velmi efektivní. Jeho nadřízení si ho začali více všímat a postupně ho vnímali jinak. Z průměrného pracovníka se stal respektovaný člen týmu a za rok mi napsal, že byl povýšen.

Pokud chceme z lidí dostat to nejlepší, musíme se zaměřit na jejich potenciál, nikoli jen na to, co dosud předvedli. Když Martin vnímal, že někdo věří v jeho schopnosti, otevřel se a dokázal dosáhnout mnohem víc, než si sám představoval.

Jak lidé využívají svůj potenciál

John Whitmore ve své knize Koučování upozorňuje na to, jak málo lidé v každodenním životě skutečně využívají svůj potenciál. Na otázku, kolik procent svého potenciálu lidé v průměru využívají, většina odpovědí uváděla hodnoty kolem 40 %, což poukazuje na velké, nevyužité možnosti.

Při bližším zkoumání důvodů pro toto nízké číslo lidé nejčastěji zmiňovali vnější překážky, jako jsou omezující struktury a postupy, nedostatek příležitostí, nevhodné vedení a nedostatečná podpora.

Za hlavní vnitřní bariéru lidé jmenovali strach z neúspěchu a nedostatek sebedůvěry. Tyto „univerzální“ problémy postihují mnoho z nás. Pokud si nevěříme, bez ohledu na to, zda jsou naše pochybnosti opodstatněné, náš výkon a schopnosti zůstávají omezené.

Koučování může výrazně pomoci posílit sebedůvěru tím, že zmírňuje vnitřní bariéry a posiluje víru ve vlastní schopnosti. Kouč vede klienta k tomu, aby si uvědomil své silné stránky, a pomáhá mu překonat pochybnosti, které ho mohou brzdit v dalším růstu.

PŘÍKLAD

Jedna z mých klientek, Jana, měla talent pro kreativní psaní, ale roky pochybovala o svých schopnostech a možnostech sdílet své texty s ostatními. Každý pokus něco napsat končil pocitem, že to není dost dobré. Během našich koučovacích sezení jsme se zaměřily na její strach z odmítnutí a nízkou sebedůvěru. Krok za krokem začala věřit ve svůj talent a nakonec našla odvahu založit blog a publikovat své texty. Dnes má mnoho čtenářů a psaní je jejím hlavním příjmem.

Tento příběh Jany ukazuje, jak může koučování otevřít cestu k tomu, aby lidé nejen rozpoznali svůj potenciál, ale také jej naplno využili.

Růst důvěry a dosažení výsledků

Důvěra ve vlastní schopnosti se postupně buduje tím, že přijímáme rozhodnutí, jednáme a neseme odpovědnost za své úspěchy i neúspěchy. Úspěch často plodí další úspěch, a proto je při koučování klíčové, aby klient dosáhl výsledků, které si stanovil. Úlohou kouče je pomoci klientovi ujasnit si cíle, podpořit jeho odhodlání a pomoci mu překonat překážky, které se na cestě objeví.

Někdy se koučové obávají „tlačit“ klienty k dosažení cílů, protože nechtějí působit nátlakově. Nicméně koučování, které nevede k reálným výsledkům, může oslabit klientovu sebedůvěru a snížit hodnotu celého procesu.

Pro rozvoj sebedůvěry je důležité, aby lidé věděli, že jejich úspěchy jsou výsledkem jejich vlastního úsilí. Každý dosažený výsledek posiluje jejich sebedůvěru. Bez ohledu na konkrétní cíl se koučování zaměřuje také na budování a posilování zdravé sebedůvěry klienta.

Koučování není jen technika – je to způsob myšlení, přístup k lidem a v mnoha ohledech i životní styl.

1.3Co mají společného koučink a krize?

Obojí uvolňuje potenciál a pomáhá lidem překonávat vlastní limity.

Krize nastává v momentě, kdy se dostaneme do bodu, kde už nemůžeme pokračovat stejným způsobem jako doposud. Je to období, kdy se zdánlivě neřešitelné problémy hromadí, a možnosti, které nám dříve vyhovovaly, přestávají být funkční. Může jít např. o krizi ve vztahu, v zaměstnání nebo v celkovém způsobu života. Cítíme, že jsme uvízli na místě, kde staré vzorce chování a řešení selhávají, a jsme doslova nuceni hledat nové cesty, jak se pohnout vpřed.

Krize jako katalyzátor

Krize často působí jako katalyzátor, který odhaluje náš skrytý potenciál. V extrémních situacích, kdy jsme vystaveni tlaku, nejistotě nebo dokonce ohrožení, se často stává, že v sobě objevíme schopnosti a sílu, o které jsme ani nevěděli, že ji máme. Tyto momenty nás nutí překonat vlastní hranice a jednat s rychlostí a kreativitou, kterou bychom v běžném životě možná nikdy nevyužili.

Krizové situace často aktivují naše přirozené obranné mechanismy, které nás vedou k řešení problémů, jež bychom za jiných okolností ani nezvažovali. Když jsou zdroje omezené, čas proti nám a výsledky nejasné, je třeba se rychle přizpůsobit a přemýšlet mimo zaběhnuté vzorce. Tento způsob improvizace a přizpůsobivosti často odhaluje naše nové dovednosti a talenty, které by zůstaly neobjevené, pokud by krize nenastala.

Krize jako rozcestník

Krize se často chová jako rozcestník – jeden směr může vést do hluboké propasti, zatímco jiný nás může zavést do krásných míst, která jsme si ani nedokázali představit, že existují. Právě tyto těžké momenty rozhodují, zda se necháme tlakem ochromit a propadneme sebelítosti, či najdeme odvahu a začneme hledat cestu ven – cestu, která nás postupně dovede k růstu a hlubšímu pochopení sebe sama.

Elisabeth Kübler-Rossová, švýcarská psychiatrička, která se zabývala tématem smrti a umírání, vytvořila model pěti fází smutku, který lze aplikovat také na krizové situace a přijetí změn. Tento model ukazuje, že krize není jednorázový moment, ale proces, kterým procházíme. Tyto fáze jsou:

1.Popření – první reakcí na krizi bývá šok a odmítání reality. Nechceme si připustit, co se děje, a snažíme se krizi uniknout.

2.Hněv – jakmile si začneme uvědomovat závažnost situace, přichází hněv, kdy hledáme viníky a obviňuje sebe nebo ostatní.

3.Smlouvání – v této fázi se pokoušíme najít způsob, jak se z krize dostat, snažíme se vyjednávat s realitou a hledáme způsoby, jak situaci změnit.

4.Deprese – když naše snahy o řešení selhávají, přichází období smutku a beznaděje. Můžeme se cítit ztracení, bez motivace a energie.

5.Přijetí a hledání řešení – nakonec přijmeme, že krize je součástí naší reality, a začneme hledat způsoby a řešení, jak se s ní vyrovnat a najít cestu vpřed.

Každý z nás tyto fáze může prožívat různě dlouho a v různém pořadí, ale nakonec je to právě přijetí krize, co nám umožňuje růst a jít dál.

Krize jako příležitost

Krize není jen obdobím nutného přežití. Může být také příležitostí k růstu a transformaci. Když se ohlédneme zpět na krize, které jsme překonali, často si uvědomíme, že nám pomohly objevit nové stránky sebe sama a posílily nás. V krizových situacích, jako jsou náhlé změny v pracovním prostředí, nové technologie, finanční potíže nebo rozvod či závažná nemoc, se často učíme zvládat nové role, rozvíjet dovednosti a přicházet s originálními řešeními, která by za běžných podmínek nevznikla.

Krize také může může posílit naše mezilidské vztahy, protože jsme nuceni spoléhat jeden na druhého, abychom překonali obtíže. Tyto společné zkušenosti vytvářejí silný pocit sounáležitosti a blízkosti, což může prohloubit vzájemnou důvěru a podporu v osobních vztazích.

Propojení koučování a krize

Koučink a krize mají společné to, že oba procesy mohou fungovat jako silné katalyzátory osobního i profesního růstu. Zatímco krize přináší neočekávané nároky, které nás nutí jednat a překonávat vlastní limity, koučování vytváří strukturované prostředí, ve kterém můžeme proces růstu a rozvoje iniciovat bez nutnosti extrémního stresu.

Krize nás nutí improvizovat, hledat nová řešení a objevovat dovednosti, o kterých jsme možná ani nevěděli, že je máme. V tomto smyslu krize odhaluje náš skrytý potenciál. Koučování nabízí způsob, jak tento potenciál rozvíjet cíleně a systematicky. Kouč pomáhá klientům nalézt jejich vnitřní zdroje a objevovat cesty, jak překonávat životní překážky a růst, aniž by museli čekat na krizi.

Například pokud někdo během krize zjistí, že dokáže pod tlakem zvládat náročné situace nebo se rozhodovat s větší jistotou, koučování může tuto schopnost dále rozvíjet. Kouč pomáhá klientovi uvědomit si své silné stránky a naučit se je využívat v každodenním životě, nejen v krizových momentech. Koučink tedy umožňuje, aby zkušenosti a dovednosti získané v náročných situacích byly přeneseny do běžného života, a staly se tak trvalými vnitřními zdroji.

V mnoha případech se lidé obracejí na kouče právě v době krize, kdy hledají způsoby, jak se vyrovnat s obtížnou situací. Koučink jim poskytuje prostor k reflexi, uspořádání myšlenek a objevování nových perspektiv. Díky tomu, že koučování klade důraz na potenciál a možnosti člověka, pomáhá nejen krizi překonat, ale také připravit se na budoucí náročné situace.

1.4Podstata koučování

Podstatou koučování je pomoci lidem lépe porozumět tomu, co se kolem nich skutečně děje – získat jasnější vnímání reality a zároveň posílit jejich sebedůvěru a odpovědnost za vlastní rozhodnutí a dosažené výsledky.

V koučovacím procesu existují různé druhy odpovědnosti, které hrají zásadní roli v tom, aby byl tento proces efektivní a smysluplný.

Odpovědnost kouče

Kouč se soustředí na podporu klienta a zajišťuje, aby koučovací proces probíhal efektivně.

•Vytváří bezpečné a podpůrné prostředí – buduje atmosféru důvěry, ve které se klient cítí bezpečně a může otevřeně sdílet své myšlenky a pocity.

•Poskytuje vedení a zpětnou vazbu – klade otázky, které podporují nové úhly pohledu, a nabízí konstruktivní zpětnou vazbu, která podporuje další růst.

•Zachovává důvěrnost – respektuje soukromí klienta a nesdílí informace s třetími stranami.

•Je flexibilní – přizpůsobuje své metody a přístupy individuálním potřebám klienta, aby co nejlépe podpořil jeho rozvoj.

Odpovědnost klienta

Klient hraje v koučovacím procesu aktivní roli:

•Přebírá odpovědnost za svůj rozvoj – definuje své cíle, podniká potřebné kroky a reflektuje, co se během koučování naučil.

•Dodržuje závazky – realizuje dohodnuté kroky, které si během koučovacích sezení stanovil, a pravidelně hodnotí své pokroky.

•Otevřeně a upřímně komunikuje – sdílí své myšlenky, pocity a obavy, aby kouč mohl poskytovat co nejúčinnější podporu.

Skutečný pokrok a úspěch nastává, když plně přijmeme odpovědnost za své myšlenky, činy a stanovené cíle. Tím posilujeme své odhodlání a motivaci k dosažení toho, co jsme si předsevzali. Pokud však odpovědnost přijmeme pouze naoko – například proto, že nám ji někdo vnutil nebo ji od nás očekává okolí – je nepravděpodobné, že těchto cílů dosáhneme, protože ve skutečnosti ty cíle nejsou naše.

Když děláme něco jen proto, že musíme, většinou se nám nechce a chybí chuť i vnitřní závazek. Pravá motivace a odpovědnost vznikají tehdy, když vnímáme cíle jako své vlastní a máme možnost zvolit si cestu k jejich dosažení.

Převzatá a nucená odpovědnost

Pro lepší pochopení uvedu několik příkladů. Pokud vám poradím, co máte dělat, a vy nebudete úspěšní, jak zareagujete? V takovém případě je těžké plně převzít odpovědnost, protože rozhodnutí nebylo vaše vlastní.

Když přijmeme radu nebo návod a jednáme podle nich, aniž bychom to sami promysleli, nebo když se bojíme neuposlechnout, může to vést k pocitu, že za výsledek je odpovědný ten, kdo nám radu poskytl. Pokud se nám nedaří, je snadné svést vinu za neúspěch na druhého, protože jsme se sami plně nezapojili do rozhodovacího procesu. V takové situaci nezískáme skutečný pocit odpovědnosti a ani se nepoučíme z chyb, protože jsme jen pasivně vykonali to, co nám někdo řekl.

PŘÍKLAD

Pracovala jsem s mladým klientem Romanem, jehož rodiče rozhodli, na kterou střední školu má jít, aniž by zohlednili jeho vlastní přání a zájmy. Rodiče byli přesvědčeni, že prestižní škola mu zajistí skvělou budoucnost, ačkoli on toužil po uměleckém oboru. Na nové škole se cítil odcizený, moc tam nechodil, uzavíral se do sebe a jeho známky byli velmi slabé. Nakonec propadl a školu opustil. Procházel těžkým obdobím, kdy se cítil ztracený a zklamaný sám sebou. Když jsme spolu začali pracovat, zjistili jsme, že jeho největší frustrací nebylo ani tak selhání, ale to, že nikdy neměl možnost rozhodnout se sám.

Podobně si představte, že se rozhodujete, zda se rozvést, nebo ne. Pokud vám někdo blízký, například přítel nebo člen rodiny, řekne, kterou cestu zvolit, a vy se necháte ovlivnit jejich názorem, aniž byste skutečně zvážili, co si sami přejete, můžete později svého rozhodnutí litovat. Například se na doporučení někoho z rodiny rozhodnete zůstat v manželství, i když v hloubi duše cítíte, že byste byli šťastnější sami. O několik let později si možná řeknete, že jste ztraceni v nefunkčním vztahu a začnete obviňovat ty, kteří vás k tomuto rozhodnutí vedli. Tento scénář často vede k pocitu promarněného času a hluboké hořkosti.

Na druhou stranu, pokud si sami uvědomíte, co skutečně chcete, a rozhodnete se na základě vlastních hodnot a cílů, i případné neúspěchy se mohou stát cennými lekcemi. Řeknete si: „Zvolil jsem tuto cestu, protože mi tehdy dávala smysl. Co mohu udělat teď? Co udělám příště jinak?“ Tento přístup vede k lepšímu sebepoznání a silnějšímu závazku udělat to, co skutečně chcete. Především vám ale dává pocit kontroly nad vlastním životem a směrem, kterým se vydáte.

Dobrovolně převzatá odpovědnost vede k úspěchu

Proto je v koučování zásadní, aby klient nebyl jen pasivním příjemcem rad, ale aktivním účastníkem celého procesu. Jen tak může plně převzít odpovědnost za svá rozhodnutí a cítit skutečné odhodlání dosáhnout svých cílů. To je základní kámen úspěšného koučovacího procesu.

Uvedu ještě dva příklady, které ilustrují rozdíl mezi dobrovolně převzatou a nucenou odpovědností.

PŘÍKLAD

Představte si skupinu přátel, kteří se rozhodli uspořádat společný piknik. Je potřeba zajistit různé věci, aby bylo vše připraveno. Jirka řekne: „Pavle, přines deku, je v autě.“ Co udělá Pavel, když deku v autě nenajde? Pravděpodobně se vrátí a řekne, že tam není. Vykonal přesně to, co bylo požadováno, ale nic navíc.

Ale co kdyby místo přímého příkazu Jirka řekl: „Potřebujeme někoho, kdo přinese deku. Kdo se toho ujme?“ Pavel odpoví: „Já to udělám!“ A když pak deku v autě nenajde, co udělá? Místo toho, aby se jen vrátil s prázdnýma rukama, začne hledat deku na jiných místech nebo přinese jinou. Proč? Protože cítí odpovědnost za úkol, který si sám vybral. Chce uspět, a to nejen kvůli ostatním, ale i kvůli sobě a své sebeúctě. Měl možnost volby a rozhodl se jí využít.

PŘÍKLAD

Podobná situace nastává, když firma povinně pošle zaměstnance na moje kurzy. Obvykle se hned na začátku ptám: „Kdo je tady povinně?“ nebo se s úsměvem zeptám: „Kdo je tady za trest?“ Pokud se někdo přihlásí, řeknu mu, že může klidně odejít, a přesto mu potvrdím účast. Je zajímavé, že se ještě nestalo, že by někdo odešel. Proč? Protože když lidé dostanou možnost volby, sami se rozhodnou zůstat a často si kurz dokonce i užijí.

2První schůzka sklientem – jak to probíhá

„Každý okamžik je nový začátek.“

T.S. Eliot

První setkání sklientem je důležitým momentem pro navázání vzájemného vztahu, nastavení očekávání avytvoření struktury pro další práci. Na tomto sezení je potřeba vyjasnit nejen cíle koučinku, ale také základní pravidla spolupráce aseznámit klienta scelým procesem, aby věděl, co může očekávat. Tento postup podporuje efektivní koučink avymezuje odpovědnosti na obou stranách.

2.1Struktura úvodního sezení jako základ úspěšné spolupráce

Úvodní setkání nabízí příležitost vytvořit pevný základ spolupráce mezi koučem aklientem. Obě strany mají možnost naladit se na společnou vlnu anastavit jasný rámec pro budoucí práci, která bude podporovat dosažení klientových cílů. Struktura prvního sezení může vypadat například takto:

1.Co je aco není koučink

Můžete klientovi vysvětlit podstatu koučinku – partnerskou spolupráci, která je založená na důvěře, bezpečí apřijetí, bez hodnocení toho, co je správně nebo špatně. Koučink je hlavně okladení otázek, které podporují osobní rozvoj anacházení vlastních řešení. Takto klient získá jasnou představu otom, co od koučinku očekávat, ajaká je vaše role jako kouče. Součástí úvodního setkání může být také dohoda ozpůsobu oslovování, zda budete používat tykání nebo vykání.

2.Co klient od koučinku očekává

Zeptáte se klienta, co by rád pomocí koučinku dosáhl. Otázka jako „Čeho chcete koučinkem dosáhnout?“ může pomoci otevřít diskuzi okonkrétních cílech. Pokud již klient nějaké cíle má, můžete je společně projít. Pokud ne, můžete doporučit, aby si je promyslel na další setkání.

Vtéto fázi je také užitečné vyjasnit si, jak klient pozná, že svých cílů dosáhl, aproč se rozhodl vyhledat koučink právě nyní. Tyto otázky vám pomohou porozumět klientovým motivacím aočekáváním.

3.Smlouva, termíny azávazky

Seznámíte klienta se smlouvou, která stanovuje podmínky spolupráce. Ty mohou zahrnovat nastavení termínů, pravidla pro zrušení sezení ařešení pozdních příchodů. Můžete navrhnout, aby se dopředu naplánovalo několik sezení, což pomůže zajistit kontinuitu koučovacího procesu. Dále je vhodné dohodnout se na pravidlech pro zrušení sezení, například že sezení je nutné zrušit alespoň 24hodin předem, jinak bude účtováno vplné výši nebo zčásti.

Vtéto fázi se můžete také zeptat, zda by byl klient ochoten poskytnout vbudoucnu zpětnou vazbu či referenci na základě svých zkušeností.

4.Anonymita

Zdůrazněte, že všechny informace sdílené během sezení zůstanou důvěrné anebudou předány třetím stranám bez klientova souhlasu. Můžete také klienta požádat osvolení, zda se můžete zmínit, že je vaším klientem, případně jestli můžete jeho příběh anonymně použít jako příklad, aniž byste uváděli jeho jméno nebo identifikační údaje.

5.Vstupní dotazník

Na prvním setkání také doporučuji nechat klienta vyplnit vstupní dotazník, který pomůže získat základní informace ojeho životě, práci, hodnotách acílech. Dotazník může klient vyplnit buď na první schůzce, nebo doma apřinést na další sezení. Případně mu ho můžete poslat e-mailem.

6.Struktura sezení aváš přístup

Přehled struktury prvního sezení

1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.

Příklad vstupního dotazníku