Minizvěrstvo
z nitra

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

David Horn

Minizvěrstvo z nitra – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2025

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

VŠEM, CO V TOM OBČAS PLAVOU

Vřelý dík značce EBEL COFFEE

za poskytnutí odměn do předprodejové kampaně.

Chvíli se zastav a prostě čti si, najdi si pro sebe kousek času, naštěstí kafe už není jak kdysi…

Žádnej turek! Je z Hondurasu!

Kávu z honduraských pralesů jedna báseň seženete

na www.ebelcoffee.cz

© David Horn, 2025

Illustrations © Jakub Chudárek, 2025

Design © Johana Kratochvíla, 2025

PAPÍR KAŽDÝ DALŠÍ TEBOU OTOČENÝ STRÁNKY VÝBĚHEM JE MINIZVĚRSTVA Z NITRA MOJÍ SCHRÁNKY

Bere na sebe různý podoby. Je to radost z toho, když se ti věci povedou. Ten pocit tepla, co se ti rozlejvá uvnitř ve šťastnejch chvílích. Je to smích v reakci na přihlouplej vtip tvýho kámoše. Vzpomínka na hezký zážitky, který se nedočkaj opakování. Očekávání z novejch začátků. Kouzlo prvních políbení a pachuť těch posledních. Je to láska. Laskavost. Vzrušení, vztek, zklamání i smutek. Odpovědnost za hledání rovnováhy mezi přítomnym prožitkem a spokojeností tvýho budoucího já. Radost z dávání dárků i jejich rozbalování. Jsou to sny, který ovládáš i který ovládaj tebe. Je to bolest, co občas neumí odcházet. Odhodlání foukat do uhlíků i přesto, že ti třeba zrovna dochází dech. Je to patos, chaos, ledacos…

JE TO POEZIE.

VČERA JSEM UVIDĚL DUCHA,

no tak to na mě prostě padlo…

a že ti byl trochu podobnej,

zved jsem mu zezadu prostěradlo.

TŘI DĚJSTVÍ

Hodí se říct, že sám

nejsem vždy člověkem,

k němuž se hodím…

…až spolu vyjdem si,

neptej se, zda s tebou

jdu, nebo chodím.

Doufám, že omluvím

svůj přístup v začátcích

(kdy jsem se vzpouzel),

skeptickou povahou,

pro niž jsem nevěřil

na zemi kouzel.

Teď měním názory,

když ke mně usedáš

jen v prádle spodním…

…kterýmu vytknul bych

snad jen, že zakrejvá

to, co je pod ním.

KORONER

Přijmi prosím z květináče

afrikány zvadlý,

naděje svý pověs nízko,

radši – kdyby spadly.

Z křídovýho obrysu ti

budu držet palce,

aby se ti zalíbila

hra na soudní znalce.

Citově jsem totiž zemřel,

když jsi půlnoc měla,

a dneska tě pozval už jen

k ohledání těla.

ŽE JE MI PÁR DNÍ TAK TROCHU DIVNĚ,

moc dobře ví ten hajzl rohatej,

to, že je láska zdaněná progresivně

a já jsem v nitru bohatej.

HRDINŮ JSOU PLNÝ HŘBITOVY

Hrdinů plný jsou hřbitovy,

co na tom, že už jsem zase zlej,

nebuďme přehnaně citový,

prostě dnes zůstanu zalezlej.

Nechám si na sobě pyžamo

(svět ať se za oknem mihotá),

svedu na osobní důvody

absenci ve škole života.

Po ceně za přínos ničemu

půjdu jak slepice po flusu,

pupečník nebyl mi přestřižen,

abych se všem trefil do vkusu.

Kouknu snad na film pro dospělý,

tradičně přeskočim zápletku,

zkrátka se vlastního jednání

nehodlám dneska bát následků.

Prosté jsou, prosté mé motivy…

(vzdávám hold Honzovi Nerudů),

hrdinů plný jsou hřbitovy,

já jim fakt místo brát nebudu.

TEMPERA MAN

Uměl bych o sobě lhát dlouhý hodiny,

že nejsem sdílnej, jen sprostá je fáma…

Ber to jak zadání v hodině výtvarky –

obrázek o mně si udělej sama.

Klidně ti postojím živoucím modelem,

třeba i svlečenej před plátno vlezu,

než do mě zakrojíš svym ostrym pohledem

(snad aspoň v proporcích zlatýho řezu).

Než do mě promítneš dávku svý abstrakce,

malířský nadsázky a tónů záště,

důkladně vyměř si, prohlídni, osahej,

všechny mý součásti (některý zvláště).

Až budeš hotová – a já se vybarvim,

možná že samotná koupíš svý dílo,

nebo ho odložíš k hromadě ostatních

do sbírky nazvaný Takovejch bylo.

ZVADLEJ KVĚT FIALKY SMÍŘENĚ ZAHNÍVÁ DRUHYM DNEM NA KOŠI,

prostě jsem přestřelil, tak klidně řikej mi Milane Baroši…

V tom tichym zápase, co mezi náma je současně veden,

tří bodů vzdal jsem se, pořád však hraju o tamten tvůj jeden.

POHÁDKÁŘ

Ty tvoje pohledy musej bejt bohatý,

jak na mě platěj,

a moje hormony zas celkem od rány,

jak se mnou mlátěj.

Neber to doslova,

víš, že jsem rovnej chlap,

jen občas přehánim,

přikládám pod slova,

namísto abych sklap.

Nerad bych zamluvil,

že bych ti zamluvil (co když pak nebudu moci),

poměrně blízko

u sebe místo s celkem fajn geniem loci.

Vypadáš, jako bys viděla (že to má) ducha.

Mezi svý ucha

můžeš si zavěsit úsměv jak hamaku,

sám jsem byl nachytán,

že nejsem kapitán

a za mák nemusim všechno mít na Háku.

A to je to…

to je to hlavní,

hlavně nebejt,

nebejt bezpohlavní.

Hlavně…

vyčistit hlavně

a stisknout tu spoušť,

kterou nadělalo

tvoje tělo,

a stisknout

i to tvoje tělo, jen houšť,

tisknout ho pevně

v barevnejch kopiích,

jednu si nechat.

Nebo snad víc…

Kdybych jednu ztratil,

druhou mi někdo ukrad

a třetí mi vybledla.

A rád bych žil v míru

a rád bych znal míru,

ale z ní jsi mě vyvedla.

Co bych tak vyved já?

Je toho mnoho.

Začal bych tebou a vyved tě z toho,

že nakonec jednou

všechny ty barevný výtisky zblednou,

další se ztratěj

a jiný lidi je ze země zvednou

a barvy se vrátěj…

Takhle to není.

Tak to nech planout,

nazrát jak víno,

plynout jak vodu,

hele tu krásu!

Hledat mě v slovníku nepodstatnejch jmen mužskýho rodu

je ztráta času.

HRANOSTAJ S DÁMOU

Dnes je mi nanic, tak mi to neber,

sám sebe spravim, až seberu síly…

nálady střídaj se jak pruhy zeber,

ač vždycky nejsou jen černý a bílý.

Než bych si z nervů svejch nadělal žmolky,

lehce si tělem tvym zatížim mysl…

jsem jak text z mikiny odrzlý holky –

ač dobře čitelnej, nedávám smysl.