Nejde snad o básně

aneb

Vypadlo to z dásně

Petr Soukup

Úvod

Po dokončení knihy Pohlaď Huga po hlavě aneb z protihráče spoluhráč, která je pro odlehčení proložená říkankami, nepřestaly další rýmovačky na různá témata, kterými jsem se zabýval, přicházet. Časem se jich sešlo dost na to, aby vystačily na tenkou knížku, která může být volným pokračováním té první.

Děti ano, ale s rozumem!

„Používaj, tati

indiáni ochranu,

muž, když ženu klátí?”

Ptá se můj syn po ránu.

„Ani nevím, drahý synku,

zkušenost mi chybí,

když přivedu indiánku

maminka se zlobí.

Však ti znalí poměrů

informují svorně,

divoši, že v průměru

mají dětí hojně.

S radostí je dělají,

beze strachu z početí,

s radostí je chovají,

než ze šátku vyletí.”

„Což si lidé nepřejí

život poslat dále,

do sebe, když zasejí

semen méně stále?”

„Snad stav mysli za tím stojí,

úd, když žena muži mačká,

že se při tom oba bojí,

v hlavách běží kalkulačka.”

„Než mi vstoupíš do klína,

pro představu tvojí,

výchova prý mimina

přes milion stojí!”

„Situaci těžkou

máme dnes až běda,

bez dětí se ale

národ dělat nedá.

Na Zemi však ještě žijí

lidé, co se smějí,

kteří božský nápoj pijí,

kteří děti chtějí.”

Proud dvakrát jinak

Nabyde-li prostata,

tenký proud nám dělá zlost,

nabyde-li Podstata,

v silném proudu lásky dost.

Nežádoucí objetí

Vytvořené domněnky

svírají tě do kleští,

množí se i myšlenky

jako houby po dešti.

Konečně společně

Někdo tvoří tóny zvučné

sotva hubu otevře,

jiný ještě dřív, než začne

na zpěv raděj zanevře.

Někdo píše plničkou,

další v létě seno sklízí,

ten pomůže s paničkou,

když už zvolna síly mizí.

Je to jedno, co kdo tvoří,

platí to už staletí,

když se v dílo láska noří,

radost Zemi obletí.

To, co jeden umí, zná,

to se v kosmu neztrácí,

druhý tedy možnost má

stahovat si po práci.

Nabydeš-li přesvědčení,

že je k tobě krutý svět,

že tvá činnost dobrá není,

nezbývá než závidět.

Chtěl bys býti někdo jiný?

To může být potíž,

to na duši vrhá stíny,

v noci se pak potíš.

Chytni závist za uši,

začni klidně třeba fotit,

když tvé fotky potěší,

přestaneš se v noci potit.

Jak se ten svět pěkně točí,

žijeme tu společně,

otevřem-li obě oči,

vidíme to konečně.

Jednu činnost mám moc rád,

chutná jak čaj s mátou,

nejkrásnější role snad

je být dobrým tátou.

Co vypouštíme?

Stihnout toho více chceš?

To si děláš prdel snad,

nejvíc světu prospěješ

pokud děláš, co máš rád.

Čím ten prostor plníš tedy,

je to láska nebo jedy?

Když nám občas ujde plyn,

všichni kolem o tom ví,

stejně tak, když pustíš radost,

každého to osloví.

Pružina života

Napřim svoje tělo,

dopřej nadhled zraku,

dlouho už to chtělo,

jako guma z praku.

Tu jen jemně natáhni,

tak to dělaj děti,

do okna – se spolehni

kámen pěkně letí.

Napřímením gumy, těla,

proudit může energie,

z praku rány jdou jak z děla,

člověk tančí jako zmije.

Tanec hřeje pod hrudí,

tanečník pak neprudí.

Uvolnění v odpuštění

Odpusť mi můj světe milý,

vinil jsem tě ze svých strastí,

činil jsem tak v těžké chvíli,

ze své vlastní neznalosti.

Máma, táta, prezident,

vypasení jedlíci,

hudebník i dirigent,

všichni byli viníci.

Tělo mé už odpouští,

vinil jsem ho z choroby,

zácpa mě dnes opouští,

vysral jsem se z podoby.

Zdravá radost

Když se zdraví zadýchá,

většinou se nejásá,

radosti proud vysychá

jako stará klobása.

Jsou tu jisté možnosti

jak si pomoct ke štěstí.

Nejdřív zdraví potom radost?

Nemoc to je neřád,

přijde mi to jako blbost,

bez moci jsme pořád.

Zasmát se i v bolesti

není vůbec marné,

smích ten cestu proklestí

změně blahodárné.

Pozornost pozor!

Chce-li někdo góly dávat

začne fotbal trénovat,

nemusí se učit plava,

nebo šachy pilovat.

Na to můžem vzít i jed,

nehodlám se vysmívat,

chceš-li něco rozvíjet,

musíš se tím zabývat.

Proč se tedy v bahně vrtáš,

když chceš čistou rukou hladit?

Proč si horkou lázeň chystáš,

když chceš svoje tělo chladit?

Lásku cítíš s pachem síry

dvoříš-li se nenávisti,

když si v mysli krmíš viry

nemůžeš mít zdravé kosti.

Rodinná pouta

Rodinu je lépe chovat

jemně ve své náruči,

kdo chce silou paže svírat,

ten v ní radost umučí.

Žena

Objetím nás velmi jemně

k svému srdci přimyká,

ať už je to matka Země,

babička či milenka.

Obdařená svými vnady

intuicí všude šmátrá,

se vším ví si vždycky rady,

vydrží jak tahač Tatra.

Dary ženy v negližé

mohou zmizet trapem,

když si začne myslet, že

lepší je být chlapem.

Sen zlý se mi jednou zdál,

ženství že se vytrácí,

na světě, že žijí dál

už jen samí čuráci.

Pro Milenku

Stalo se to před léty,

konec prázdnin za chvíli,

naše plné kalhoty

na mejdan se těšily.

Zpráva náhlá plány kazí,

dívky večer nedorazí,

nehledě na původ,

neřekli nám důvod.

Vybírat si není čas,

už je konec dne,

nechcem zůstat sami zas,

berem, co se hne.

Zkusíme jít k řece,

do lovu se pustíme,

dáme deku k dece,

třeba zájem vzbudíme.

Ztrácelo už léto síly,

žádný křik a ani jek,

u keře tam na nás zbyly

dvě studentky bez plavek.

(bohužel pouze nahoře)

Vína dost a taky sody,

jen ten sladký závěr scházel,

kámoš ten si připsal body,

já jsem v deset doprovázel.

Říkali jí Milenko,

začali jsme spolu chodit,

nejprve jen malinko,

to nemůže nikdy škodit.

Slýchával jsem často od ní,

jak svět vidí pod víčky,

přišlo mi to staromódní,

zřejmě vlivem babičky.

V něčem byla trochu jiná,

já v tom nebyl po uši,

proč mi byla přidělená,

tenkrát jsem moc netušil.

Po čase pak v jedné chvíli

rodinu jsme založili.

Milenka v své celé kráse

vyhoupla se do sedla,

mláďata dvě zrodila se,

zdá se, že se povedla.

Pěkně se nám celkem žilo,

o to jsme se snažili,

a když trochu dusno bylo,

tak vždy jenom na chvíli.

Občasná má zblbnutí,

pro rodiny hladký chod,

Milenka bez mrknutí,

stáhla hned jak hromosvod.

Přišla doba a já v ní

začal oči otvírat,

o principy duchovní

začal jsem se zajímat.

Tématem tak zaujat

Milenku jsem ved v tom směru,

signálů jsem nedbal snad,

že ji občas s tím dost seru.

Jak si můžem rozumět,

když zná každý jinak svět?

Trvalo mi hodnou chvíli,

než jsem zjistil, že se mýlím,

i když Milen skrz skla hledí,

tak můj pohled ne vždy sedí.

Spoustu těch pravd ona žije,

život bere vesele,

někde uvnitř ona ví je,

jenom o nich nemele.

To mi dalo asi nejvíc,

byl jsem zmaten jako panic,

zdálo se, že zemřeme,

když svou hubu zavřeme.

Čekajíce na změny

dočkal jsem se odměny.

Viděl jsem teď ženu svou,

jako vložku krbovou,

která teplem svým tak ladně

plní domov nenápadně.

Co má dělat tatínek?

Ať je vždy dost polínek,

stálý plamen na věčně

udržujem společně.

Téma tepla rodinného

vystřídalo v prioritě,

do té doby jediného,

po porodu velké řitě.

Často se teď tomu smějem

jak se pěkně doplňujem.

Nejen tam tím v mezinoží,

čím se lidé běžně množí,

také tím v co věříme,

když si svůj svět tvoříme.

Voda se šťávou v jednotě

Těžko se nám vyjadřuje

jednota dvou těl,

fyzické a mentální je,

příklad bych tu měl.

Chci-li dopřát doušek sobě,

se sirupem vodu pít,

zřejmě musím látky obě

v jedné dóze spolu mít.

Co to vzniklo za pití,

je to velká dobrota,

sirup s vodou v objetí,

tomu říkám jednota.

Zahýbu-li sklenicí,

nevlní se jenom voda,

šťáva s vodou tančící

oddělit se zkrátka nedá.

Člověk není jenom z vody,

nebo jenom sladký džem,

zdá se, že snad od přírody

míchaným je nápojem.

Toto nejsou nové věci,

my je všichni známe přeci,

jak to duše s tělem válí

dávno už jsme zapomněli.

Příměrů dost, vždyť vám pravím,

kdo strach hýčká ve svém těle

střeva jen tak nezastaví,

noc pak stráví s vlhkým čelem.

Muž, když nahou ženu vidí,

úd radostí skáče,

Po bouři

Trpělivě ke klidu

Bolestivý tlak

Tvořím, tvoříš, tvoříme

Nový svět

Dobro a zlo

Ježíšek přichází denně

Nesoudné myšlenky

Dnes

O pravdě

Nenápadně

Žijem v krásné době

Majitel

Iluze, ale nádherná

O všednosti

Zpráva interdimenzionálních bytostí o planetě Zemi

Trochu moc

„Jistota“ opevnění

Rozhodnutí

Balíček pro každého

Poselství vody

Jenom ten, kdo hraje, nevyhraje.

To je materiál!

Noční poučení (ne pomočení)

Čistota

Popleta

Navenek

Nápověda

Nasranost

Hravá rehabilitace

Důležitá otázka

O dětech

Vnímání

Dobrý kamarád

Pro Vildu

O klidu

Krize

Tělo a my

Zvláštní potřeba

Není klaun jako klaun

To „něco”

Systém

Nebudeme litovat

Spektrální učitelka Terezka

Povzbuzující autostop

Jsem tu dobře?

Důvěra

Jisté jistoty

Všude dobře, ale doma…

Každý za sebe

Děkuji ti, havrane!

Sousedská výpomoc

Jasné signály

Projít tiše životem

Kudy kam

Hranice

Řekněte mi, děti moje

Zvykl jsem si

Bez diskuzí

Vědomé šilhání

Požitek a prožitek

Růže mnoholistá

Výjimečný člověk

Sníh

Pan Tau

Osobnostní rozvoj

Omytá duše

Jen klidně vejdi

Nenechavci

Duchovní praxe

Božský nádech

Požadavky

Nerad bych byl radilem

Pěkně kolem osy nula

VIP

Nádech nezklame

Radost z pomoci

Cykly života

Život a láska

Ach ten věk

Není pohled jako pohled

Modlitba, či spíše přání